ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/8966/26
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.02.2026 №064350009725 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 19.02.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недостатністю спеціального стажу роботи, який станом на 11.10.2017. Позивач вважає зазначене рішення протиправним, оскільки, на її думку, відповідачем неправильно застосовано положення законодавства щодо визначення спеціального стажу, у зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого у задоволенні позову просить відмовити.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що 19.02.2026 позивач звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За принципом екстериторіальності зазначену заяву було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.02.2026 №064350009725 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.
Згідно з розрахунком відповідача, страховий стаж позивачки становить 33 роки 09 місяців 27 днів, а спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 року, становить 23 роки 09 місяців 10 днів.
Підставою для відмови стало те, що на 11.10.2017 року позивачка не мала необхідного спеціального стажу роботи тривалістю 26 років 6 місяців, який, на думку відповідача, є необхідним для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернулася до суду, вважаючи, що відповідачем безпідставно не враховано періоди її роботи з 11.10.2017 року при визначенні спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення регулюються, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи, визначеного законом.
Водночас рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII у редакції зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
У зв`язку з цим з 04 червня 2019 року при вирішенні питання щодо права на пенсію за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню зазначена норма у редакції, яка діяла до внесення відповідних змін, тобто без вимоги щодо досягнення певного віку, за умови наявності необхідного спеціального стажу.
Разом з тим Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, відповідно до якого особам, які на день набрання чинності цим Законом мали вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-XII.
Отже, для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідним є встановлення наявності у особи передбаченого законом спеціального стажу роботи.
Судом установлено, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
За принципом екстериторіальності зазначена заява була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №064350009725 від 27.02.2026, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю станом на 11.10.2017 необхідного спеціального стажу роботи.
Згідно з матеріалами пенсійної справи спеціальний стаж позивачки, який враховано відповідачем станом на 11.10.2017, становить 23 роки 09 місяців 10 днів.
Разом з тим позивач просить зарахувати до спеціального стажу періоди її роботи з 11.10.2017 та на цій підставі призначити їй пенсію за вислугу років.
Таким чином, предметом спору є не лише правильність визначення відповідачем спеціального стажу позивачки станом на 11.10.2017, а й питання правової оцінки періодів роботи позивачки після 11.10.2017 для цілей визначення її права на пенсію за вислугу років.
Суд, оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення, виходить з того, що визначальним у цій справі є питання наявності у позивача необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Як убачається з матеріалів справи, відповідач при прийнятті рішення виходив із того, що спеціальний стаж позивачки станом на 11.10.2017 становить 23 роки 09 місяців 10 днів, та дійшов висновку про відсутність у неї необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Разом з тим суд зазначає, що сама по собі відсутність у позивача необхідної тривалості спеціального стажу саме станом на 11.10.2017 не може бути безумовною підставою для відмови у призначенні пенсії у разі, якщо на момент звернення із заявою про її призначення особа набула необхідного спеціального стажу, а відповідні періоди роботи відповідають установленим законодавством вимогам.
Судом установлено, що позивач після 11.10.2017 продовжувала працювати на посадах та в установах, які, на її думку, дають право на зарахування відповідних періодів до спеціального стажу. Заяву про призначення пенсії за вислугу років позивач подала після закінчення зазначених періодів роботи.
Відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії, фактично обмежив визначення спеціального стажу позивача датою 11.10.2017 та не надав належної правової оцінки періодам її роботи після цієї дати, які були зазначені позивачкою у заяві та підтверджуються матеріалами пенсійної справи.
Такий підхід суд вважає передчасним, оскільки для вирішення питання про право особи на пенсію за вислугу років необхідно встановити фактичну тривалість спеціального стажу на момент звернення за призначенням пенсії, із перевіркою кожного спірного періоду роботи на предмет відповідності вимогам законодавства.
При цьому суд не підміняє орган Пенсійного фонду України у здійсненні його дискреційних повноважень щодо обчислення спеціального стажу та призначення пенсії, а тому вважає належним способом захисту порушеного права позивачки визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням висновків суду.
Під час повторного розгляду заяви відповідач має надати належну оцінку всім документам, поданим позивачем, визначити загальну тривалість її спеціального стажу на момент звернення із заявою та перевірити періоди роботи з 11.10.2017 на предмет можливості їх зарахування до спеціального стажу відповідно до вимог чинного законодавства.
Отже, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення прийнято без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення питання про право позивачки на пенсію за вислугу років, та без належної оцінки всіх періодів роботи, які підлягали дослідженню при розгляді її заяви.
За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення підлягають задоволенню.
Водночас вимога про безпосереднє зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за вислугу років не підлягає задоволенню, оскільки питання щодо наявності у позивача всіх необхідних умов для призначення пенсії, у тому числі достатньої тривалості спеціального стажу з урахуванням спірних періодів роботи, відповідачем належним чином не досліджувалося та не оцінювалося.
Таким чином, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України при оскарженні рішень суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин.
Так, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактично обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляд справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №064350009725 від 27.02.2026 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2026 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко

10.09.26