справа № 361/8920/25 головуючий у суді І інстанції Гізатуліна Н.М.
провадження № 22-ц/824/13706/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 серпня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Гізатуліної Н.М., у м. Бровари, Київської області, повний текст рішення складений 26 березня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, - 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року у справі № 361/6776/19, що стягуються з ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4 . Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року у справі № 361/6776/19 з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Броварському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області. Із часу ухвалення судового рішення розмір витрат на дитину значно зріс, дитина перебуває на її утриманні. Вона є людиною з інвалідністю, має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного прийому ліків. Відповідач сином не опікується, не приймає участі у його вихованні, добровільно надавати допомогу відмовляється, сума призначених аліментів не дозволяє задовольнити потреби дитини, яка підростає та потребує більших витрат. Крім того, зазначила, що вона змушена орендувати квартиру для себе та сина, оскільки у квартирі, співвласниками якої є вона та відповідач, останній проживає з іншою жінкою. Враховуючи збільшення мінімального розміру аліментів, а також збільшення вікових потреб дитини, вважає, що визначений рішенням суду від 17 березня 2020 року розмір аліментів не може задовольнити необхідні потреби дитини та не повністю відповідає вимогам ст. 141 Сімейного кодексу України щодо рівності обов`язків батьків щодо дитини.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2026 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що  жодного аргументованого доказу того, що дитина потребує більших затрат матеріали справи не містять, у зв`язку з чим не зрозуміло чим суд керувався при винесенні рішення про зміну способу виконання рішення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання дитини. Проте позивач навмисно замовчує той факт, що відповідач наразі проходить службу у лавах Збройних Сил України, виконуючи свій військовий та громадянський обов`язок із захисту Батьківщини, що об`єктивно обмежує його можливість постійно перебувати поруч із дитиною. Щодо необхідності винаймати квартиру для себе та сина, оскільки у квартирі, співвласниками якої є вона та відповідач, останній проживає з іншою жінкою, то звертає увагу суду, що позивач самостійно та добровільно виїхала з квартири, тому обов`язок знімати квартиру не може бути покладено на відповідача. Крім того, вказує, що відповідач перебуває в шлюбі, має неповнолітню дитину. Враховуючи, що наразі дружина відповідача не працює, всі витрати по утриманню сім`ї лежать саме на відповідачеві, що має бути враховано судом під час винесення рішення суду.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року у справі № 361/6776/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000.00 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за аліментами станом на лютий 2025 року складає 10 599,96 грн.
ОСОБА_3 на підтвердження здійснення оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 надала договір укладений між нею та ОСОБА_5 , від 01 червня 2022 року.
Відповідно до довідки, яка видана Комунальним некомерційними підприємством «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» від 05 березня 2025 року № 23, ОСОБА_3 займає посаду фельдшера, сума її доходу за жовтень-грудень 2024 року становить 34 779,81 грн.
ОСОБА_3 встановлена 3 група інвалідності, довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , довідкою до акта огляду МСЕК № 0387755.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, сімейним законодавством передбачені рівні обов`язки батьків щодо утримання дітей, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, беручи до уваги передбачені ст. 182 СК України обставини, виходячи з принципу розумності та достатності забезпечення належного матеріального утримання дитини, враховуючи відсутність між сторонами домовленості щодо розміру участі обох батьків в утриманні дитини, суд вважав, що визначений позивачем розмір аліментів є справедливим, забезпечить права дитини на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і на збереження достойного рівня життя до досягнення дитиною повноліття. 
Апеляційний суд погоджується з такимивисновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 512 гривень.
Згідно з ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У зазначеній нормі права cтягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі).
При цьому, законодавець не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю зміни способу стягнення аліментів.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, що визначають обов`язок батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Згідно з абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).
Зміна (збільшення, зменшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку того з батьків, з ким проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.
З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитина зросла, тому виникли підстави до зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.
Розмір, визначених рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року до стягнення аліментів у сумі 2 000,00 грн. є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини.
Зважаючи на вказані вище норми закону і встановлені обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зміни розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини.
З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, зважаючи на те, що платник аліментів є працездатною особою, здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітньої дитини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала докази на підтвердження збільшення витрат на утримання дитини апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку матеріального забезпечення дитини.
Також не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції наявності на утриманні у відповідача дружини, яка не працює та неповнолітньої дитини.
Так, у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 Верховний Суд зазначав, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Крім того, відповідач не надав суду доказів, що його матеріальне становище, з урахуванням необхідності утримувати іншу дитину, не дозволяє йому забезпечувати утримання спільної з позивачем дитини на рівні визначеному судом.
Отже, викладені висновки Верховного Суду зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, вірно застосовані норми матеріального права не допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою до скасування рішення суду першої інстанції.
Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.