Справа № 420/36685/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та у цей період йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення, ані під час проходження служби, ані при звільненні, у зв`язку із чим позивач звертався до суду з відповідним позовом, який рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у справі №420/32139/24 залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025, - був задоволений.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 у справі №420/9753/25, яке набрало законної сили 22.09.2025, 28.09.2025 позивачу виплачено 9508,70 грн. Однак при нарахуванні і виплаті індексації ГЗ позивача на виконання судового рішення у справі № 420/9753/25 позивачу не проведено нарахування і виплату грошової компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб, у зв`язку із чим позивач звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату такої компенсації. Однак відповіді від відповідача не отримав. Вважає такі дії відповідача протиправними, так індексації його ГЗ за період з 01.12.2015 по 08.01.2016 року була виплачена лише у 2025 році, тобто з порушенням встановлених строків.
Ухвалою суду від 03.11.2025 суд прийняв позовну заяву та відкрив спрощене провадження у справі.
Відповідач Військова частина НОМЕР_1 надав відзив на позов, в якому вказує про хибність та необґрунтованість вимог і доводів позивача, просить відмовити у задоволенні позову.
У своїх доводах відповідач зазначає, що рішеннями судів першої та апеляційної інстанції по вказаній справі не визначено обов`язку НОМЕР_3 прикордонному загону (військовій частині НОМЕР_2 ) нараховувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Крім того зауважує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
В спірному випадку, грошові кошти в сумі 9508,70 грн (з утриманням з вказаної суми обов`язкових податків та зборів) перераховані ОСОБА_1 на надані банківські реквізити за платіжною інструкцією від 25.09.2025 №2664. Відтак вважає, що НОМЕР_3 прикордонним загоном (військова частина НОМЕР_2 ) не допущено несвоєчасної виплати сум доходу, які стягнуто на підставі рішення суду, отже відповідні вимоги задоволенню не підлягають.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній документі.
Судом, з урахуванням ч.4 с.78 КАС України встановлено, що ОСОБА_1 , з 26.03.2015 року по 08.04.2016 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується копією витягу з особової картки підполковника ОСОБА_1 .
Відповідно до карток особового рахунку ОСОБА_1 у 2015-2016 роках індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена не була.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати індексації за період з 01.12.2015 по 08.04.2016 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із відповідним позовом, який розглядався у справі №420/9753/25.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2025, яке було залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 квітня 2016 року включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 квітня 2016 року включно із визначенням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
На виконання вказаного судового рішення, відповідач здійснив нарахування та 28.09.2025 виплати позивачу 9508,07 грн.
У позові позивач вказує, що звертався до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, однак відповіді не отримав, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).
Як визначено ст.1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
У відповідності до приписів ст.3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Норми Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.
Вимогами пункту 7 Порядку №159 визначено, що компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Отже, дія Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Зі змісту норм Закону №2050-III та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії, індексації грошових доходів громадян; 2) доходи не повинні носити разового характеру; 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи та послуги.
Тобто основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації грошових доходів громадян) і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Таким чином, за наявності визначених Законом №2050-III умов, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
Коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Отже визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
Така правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 15.05.2025 у справі № 440/2166/23.
Суд також вбачає доцільним зазначити, що за висновками Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду).
Водночас, як було вказано вище, зі змісту норм Закону №2050-III та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання певних умов, серед яких затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Та за наявності визначених Законом №2050-III умов, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
З огляду на викладене суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 постановленого у справі №420/9753/25 яке набрало законної сили 22.09.2025 відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, відповідач нарахував позивачу індексації його ГЗ за період з 01.12.2015 по 08.04.2016 та 28.09.2025 здійснив виплату на картковий рахунок позивача нарахованої індексації у сумі 9508,07 грн, що підтверджується наявними у справі документами.
Оскільки затримка виплати грошового забезпечення, яке повинно було бути нараховане та виплачене за рішенням суду з моменту набрання ним законної сили (22.09.2025) було фактично виплачене 28.09.2025, а отже термін прострочення складає менше одного місяця, відтак не знайшли свого підтвердження доводи та вимоги позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, у частині не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації ГЗ позивача за період з 01.12.2015 по 08.04.2016 на виконання рішення суду у справі №420/9753/25.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Судові витрати не розподіляються.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА