КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/673/24
провадження № 22-ц/824/1080/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Ратнікової В. М. , Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Естейт», третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Естейт» - адвоката Таболіна Олексія Сергійовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року в складі судді Цимбал І. К.,

установив:

25.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Естейт» (далі - ТОВ «РКС Естейт»), третя особа : ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 січня 2020 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 813 910 грн, що еквівалентно 33 600 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання цього договору, а позичальник зобов`язаний повернути отримані кошти до 27 червня 2020 року включно. 
Позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6 цього договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. 
ОСОБА_2 в рахунок часткового повернення заборгованості за договором позики сплатив суму, еквівалентну 10 274 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики, а саме: 24.01.2020 - суму еквівалентну 600 дол. США; 05.03.2020 - суму еквівалентну 600 дол. США; 13.07.2020 - суму еквівалентну 1 200 дол. США; 16.12.2020 - суму еквівалентну 600 дол. США; 29.06.2021 - суму еквівалентну 7 274 дол. США.
Станом на 19.12.2023 сума основної заборгованості за договором позики становить 880 556,30 грн, що еквівалентно 23 326 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками.
Відповідно до п. 3 договору позики при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики або її частини у строки, визначені договором, позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу. 
Згідно проведеного розрахунку, сума пені, нарахована на суму простроченої заборгованості за період з 19.12.2022 по 19.12.2023 включно становить 3 278 030,77 грн.
15 січня 2020 року, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики від 15 січня 2020 року, між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ТОВ «РКС Естейт» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. та зареєстрований в реєстрі за №54. 
Відповідно до п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нежитлове приміщення №13, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 192,9 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036.
Погоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 813 910, 00 грн.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав, у встановлений договором строк кошти не повернув, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики, що утворилася станом на 19 грудня 2023 року в сумі 4 158 587,27 грн, з яких: 880 556,50 грн -сума основної заборгованості за договором позики; 3 278 030,77 грн - пеня, нарахована на суму простроченої заборгованості за період з 19.12.2022 по 19.12.2023 включно, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить ТОВ «РКС Естейт» на праві власності, а саме: нежитлове приміщення №13, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 192,9 кв.м. що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1927716080000, шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 420 грн. 
20.05.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Баранов О. В. звернувся до суду з заявою про зменшення розмір у позовних вимог. 
Зазначив, що станом на 19.12.2023: 
сума основної заборгованості за договором позики становить 1 268 400 грн, що еквівалентно 33 600 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками станом на 19.12.2023; 
сума заборгованості зі сплати процентів, нарахованої на рівні облікової ставки НБУ, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за період з 15.01.2020 по 27.06.2020 становить 37 866, 81 грн; 
сума заборгованості зі сплати 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, за період з 28.06.2020 по 14.03.2022 становить 49 545,16 грн.
Всього станом на 19.12.2023 заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 15.01.2020 становить 1 355 811,97 грн.
Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики, що утворилася станом на 19.12.2023 в сумі 1 355 811,97 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить ТОВ «РКС Естейт» на праві власності, а саме: нежитлове приміщення №13, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 192,9 кв.м. що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1927716080000, шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
17.02.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Баранов О. В. звернувся до суду з заявою про зменшення розмір у позовних вимог. 
Зазначив, що з метою точного розміру заборгованості за договором позики від 15.01.2020 року позивачем було проведено перерахунок розміру заборгованості та враховано, що ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 частину коштів за цим договором, а саме: 05.02.2020 - суму еквівалентну 600 доларів США; 13.07.2020 - суму еквівалентну 600 доларів США; 13.07.2020 - суму еквівалентну 600 доларів США; 25.06.2021 - суму еквівалентну 600 доларів США; 25.06.2021 - суму еквівалентну 600 доларів США; 25.06.2021 - суму еквівалентну 600 доларів США; 25.06.2021 - суму еквівалентну 600 доларів США; 25.06.2021 - суму еквівалентну 600 доларів США; 25.06.2021 - суму еквівалентну 600 доларів США; 25.06.2021 - суму еквівалентну 600 доларів США. 
Всього грошові кошти в гривнях в сумі еквівалентній 6 000 доларів США. 
Зазначив, що станом на 19.12.2023: 
сума основної заборгованості за договором позики становить 1 041 900 грн, що еквівалентно 27 600 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками станом на 19.12.2023; 
сума заборгованості зі сплати процентів, нарахованої на рівні облікової ставки НБУ, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за період з 15.01.2020 по 27.06.2020 становить 37 294, 72 грн; 
сума заборгованості зі сплати 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, за період з 28.06.2020 по 23.02.2022 становить 43 212,06 грн.
Всього станом на 19.12.2023 заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 15.01.2020 становить 1 122 406,78 грн.
Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики, що утворилася станом на 19.12.2023 в сумі 1 122 406,78 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить ТОВ «РКС Естейт» на праві власності, а саме: нежитлове приміщення №13, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 192,9 кв. м. що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1927716080000, шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 420 грн та витрати на правовому допомогу в сумі 40 000 грн. 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року позов задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Судом першої інстанції встановлено, що в період з 24.01.2020 по 29.06.2021 ОСОБА_2 в рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики сплатив суму еквівалентну 10 274 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики. Станом на 19.12.2023 сума заборгованості за договором позики становить 1 041 900 грн, що еквівалентно 27 600 дол. США. З урахуванням заборгованості зі сплати відсотків в сумі 37 294 грн 72 коп., 3% річних - 43 212,06 грн, загальна сума заборгованості становить 1 122 406,78 грн.
Оскільки  ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав та не повернув отримані грошові у встановлений договором строк, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
14.05.2025 представник ТОВ «РКС Естейт» - адвокат Таболін О. С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача, стягнувши з останнього на користь відповідача витрати по сплаті судового збору.
Вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідністю висновку, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що в резолютивній частині рішення зазначено, що між сторонами укладено договір позики від 26.12.2023, натомість у мотивувальній частині вказано, що договір позики укладено 15.01.2020, що свідчить про абсолютно поверхневий підхід суду до матеріалів справи і доказів.
Позивачем не надано доказів направлення відповідачу вимоги про усунення порушення відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». 
Враховуючи пояснення представника позивача про відсутність вимоги про порушення, яка має бути оформлена відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 17.04.2024 у судовому засіданні було витребувано у позивача реквізити рахунку для зарахування коштів з метою погашення залишку заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 15.01.2020, однак позивач ухилився від її виконання. Вказані дії відповідача є зловживанням своїми процесуальними правами, у зв`язку із чим до суду було подано клопотання про залишення позову без розгляду, яке було відхилене судом.
Вважає, що такими діями позивача і суду збільшено розмір і обсяг відповідальності ТОВ «РКС Естейт», оскільки виконання замість боржника основного зобов`язання стало неможливим добровільно, а лише у примусовому порядку. З цих підстав судді було заявлено відвід, який також був відхилений. 
Зазначає, що судом першої інстанції було встановлено, що за договором позики було отримано грошові кошти в сумі 813 910 грн, що на дату їх отримання становило еквівалент 33 600 доларів США, в період дії договору було погашено частину боргу в сумі 10 274 доларів США, залишок заборгованості становить 27 600 доларів США, тобто похибка на користь позивача становить щонайменше 4 тис. доларів США.
Подані 17.05.2024 та 17.02.2025 заяви є одночасно заявами про зміну предмету позову та про зміну підстав позову. На підставі аналізу ст. 49 ЦПК України вбачається, що одночасна зміна предмета і підстав позову не допускається. 
З огляду на те, що умовами договору позики сплата процентів не передбачена, заява позивача про зміну підстав позову в цій частині суперечить умовам укладеного договору позики та договору іпотеки. Розрахунки по процентам проведено неправильно. Позивач є фізичною особою, а тому нараховувати проценти від операцій надання коштів у борг не має права. 
Посилається на правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2022 року (справа №757/4041/18), згідно якого у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. 
Позовні вимоги про стягнення відсотків заявлено 20.05.2024, зі спливом строку позовної давності, а також за період, за який вони взагалі не можуть бути нараховані. Заява відповідача від 25.09.2024, у якій заявлено про сплив строків позовної давності не врахована судом, що є порушенням норм матеріального права. 
Зазначає, що отримані розписки за підписом ОСОБА_1 свідчать про суму, яка була погашена на користь відповідача: 05.03.2020 погашено 14 910 грн, що еквівалентно 600 доларів США ; 05.02.2020 погашено 14 910 грн, що еквівалентно 600 доларів США; 13.07.2020 погашено 65 160 грн, що еквівалентно 2400 доларів США; 25.06.2020 погашено 183 868,70 грн, що еквівалентно 6 674 доларів США. 
Всього погашено 278 878,70 грн. 
А тому сума боргу складала 535 031,30 грн, які відповідач готовий погасити замість боржника, однак жодних реквізитів для погашення не надано.
Неправильність розрахунків позивача у розрахунках іноземної валютою доведено судовою практикою щодо застосування ст. 524 та 533 ЦК України ( постанова Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №301/2052/18). Сума позики визначалась у гривні і не змінювалась, що також підтверджує іпотечний договір. 
Також вказав, що третя особа ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Правом надання відзиву інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні представник ТОВ «РКС Естейт» - адвокат Каранда О.О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Баранов О. В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 15 січня 2020 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 813 910 грн, що еквівалентно 33 600 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання цього договору, а позичальник зобов`язаний повернути отримані кошти до 27 червня 2020 року включно. 
Відповідно до п. 2.2 цього договору, позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6 цього договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики.
У разі відсутності позикодавця або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання та/або ухилення позикодавця або уповноваженої ним особи від прийняття виконання, позичальник має право виконати зобов`язання шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок будь-якого приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ( п. 2.5).
Позика повертається частинами в наступному порядку: 
в строк до 27.01.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього договору; 
в строк до 27.02.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього договору; 
в строк до 27.03.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього договору; 
в строк до 27.04.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього договору; 
в строк до 27.05.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 600 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього договору; 
в строк до 27.06.2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 30 600 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього договору ( п. 2.6).
На забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_2 за вищевказаним договором позики, ОСОБА_1 ( іпотекодержатель) та ТОВ «РКС Естейт» (іпотекодавець) уклали договір іпотеки, посвідчений Верповською О. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 54.
Предмет іпотеки складається з нежитлового приміщення №13, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 192,9 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036 ( п. 1.2.1 договору іпотеки). 
Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання умов основного договору в тому числі прострочення будь-якого з платежів, визначених основним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору позики від 15 січня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 813 910 грн, що еквівалентно 33 600 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання цього договору.
Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України.
Як зазначив ОСОБА_1 в позовній заяві від 19.12.2023 та встановлено судом першої інстанції, в період з 24 січня 2020 року по 29 червня 2021 року ОСОБА_2 в рахунок часткового погашення боргу за договором позики сплатив суму в гривнях, еквівалентну 10 274 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики.
З огляду на розмір повернутої частини позики, залишок заборгованості за договором позики становив 880 556,50 грн, а не 1 041 900 грн, як помилково вважав суд першої інстанції. 
Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неврахування в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15 січня 2020 року сплату позичальником 05.03.2020 суми, еквівалентної 600 доларам США, оскільки згідно наданої розписки вказана сума стосувалась виконання зобов`язання за іншим договором позики від 22 січня 2020 року (а.с. 193 т.1).
Погашення решти коштів на загальну суму в еквіваленті 9 674 дол. США не перевищує загальний розмір заборгованості, який було враховано судом в рахунок сплати за договором позики - 10 274 дол. США. 
В цивільному законодавстві передбачена презумпція відплатності договору (частина 5 статті 626 ЦК України). 
У частині першій статті 1048 ЦК України закріплено загальне правило про відплатність договору позики, за яким позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у частині першій статті 1048 ЦК України передбачена презумпція відплатності договору позики, яка діє за умови, якщо безоплатність договору позики прямо не встановлена нормою закону або конкретним договором.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №551/2272/22.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №14-318цс18.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установивши, що умови договору позики від 15 січня 2020 року не містять розмір процентів, які підлягають сплаті позичальником за користування коштами, та не містять прямих положень щодо його безвідплатності, та що валютою зобов`язання є гривня, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою, нарахованих з 16.01.2020 по 27.06.2020, що відповідає періоду, протягом якого ОСОБА_2 міг правомірно не сплачувати борг, проте помилився щодо визначення їх розміру в сумі 37 294,72 грн.
При визначені розміру заборгованості по процентам в сумі 36 779,88 грн суд бере до уваги розрахунок, який наданий позивачем (а. с. 77-80 т.1), проте враховує, що 24.01.2020 та 05.03.2020 позивачем були сплачені суми, еквівалентні 600 доларам США, що не було враховано у вказаному розрахунку, а тому сума заборгованості, на яку нараховуються проценти, підлягає зменшенню за період: 

24.01.2020 з 821 184 грн до 806 520 грн, а розмір процентів з 302,90 грн до 297,49 грн; 
25.01.2020 з 824 880 грн до 810 150 грн, а розмір процентів з 304,26 грн до 298,83 грн; 
26.01.2020 з 824 880 грн до 810 150 грн, а розмір процентів з 304,26 грн до 298,83 грн; 
27.01.2020 з 821 880 грн до 810 150 грн, а розмір процентів з 304,26 грн до 298,83 грн; 
28.01.2020 з 829 920 грн до 815 100 грн, а розмір процентів з 306,12 грн до 300,65 грн; 
29.01.2020 з 836 640 грн до 821 700 грн, а розмір процентів з 308,60 грн до 303,08 грн; 
30.01.2020 з 841 680 грн до 826 650 грн, а розмір процентів з 310,46 грн до 304,91 грн; 
31.01.2020 з 841 680 грн до 826 650 грн, а розмір процентів з 252,96 грн до 248,45 грн; 
01.02.2020 з 845 880 грн до 830 775 грн, а розмір процентів з 254,23 грн до 249,68 грн; 
02.02.2020 з 846 720 грн до 831 600 грн, а розмір процентів з 254,48 грн до 249,93 грн; 
03.02.2020 з 845 040 грн до 826 9500 грн, а розмір процентів з 253,97 грн до 248,54 грн; 
04.02.2020 з 841 680 грн до 826 650 грн, а розмір процентів з 252, 96 грн до 248,45 грн; 
05.03.2020 з 820 050 грн до 805 140 грн, а розмір процентів з 246,46 грн до 241,98 грн; 
06.03.2020 з 820 050 грн до 805 140 грн, а розмір процентів з 246,46 грн до 241,98 грн; 
07.03.2020 з 828 300 грн до 813 240 грн, а розмір процентів з 248,94 грн до 244,42 грн; 
08.03.2020 з 829 455 грн до 814 374 грн, а розмір процентів з 249,29 грн до 244,76 грн;
09.03.2020 з 830 610 грн до 815 508 грн, а розмір процентів з 249,64 грн до 245,10 грн;
10.03.2020 з 846 450 грн до 821 060 грн, а розмір процентів з 254,40 грн до 246,77 грн;
11.03.2020 з 856 350 грн до 840 780 грн, а розмір процентів з 257,37 грн до 252,69 грн;
12.03.2020 з 874 500 грн до 858 600 грн, а розмір процентів з 262,83 грн до 258,05 грн;
13.03.2020 з 877 470 грн до 861 516 грн, а розмір процентів з 239,75 грн до 235,39 грн;
14.03.2020 з 884 400 грн до 868 320 грн, а розмір процентів з 241,64 грн до 237,25 грн;
15.03.2020 з 884 400 грн до 868 320 грн, а розмір процентів з 241,64 грн до 237,25 грн;
16.03.2020 з 895 950 грн до 879 660 грн, а розмір процентів з 244,80 грн до 240,34 грн;
17.03.2020 з 940 500 грн до 923 400 грн, а розмір процентів з 256,97 грн до 252,30 грн;
18.03.2020 з 940 500 грн до 923 400 грн, а розмір процентів з 256,97 грн до 252,30 грн;
19.03.2020 з 943 800 грн до 926 640 грн, а розмір процентів з 257,87 грн до 253,18 грн;
20.03.2020 з 933 900 грн до 916 920 грн, а розмір процентів з 255,16 грн до 250,52 грн;
21.03.2020 з 933 900 грн до 916 920 грн, а розмір процентів з 255,16 грн до 250,52 грн;
22.03.2020 з 930 600 грн до 916 680 грн, а розмір процентів з 254,26 грн до 250,46 грн;
23.03.2020 з 933 900 грн до 916 920 грн, а розмір процентів з 255,16 грн до 250,52 грн;
24.03.2020 з 937 200 грн до 920 160 грн, а розмір процентів з 256,07 грн до 251,41 грн;
25.03.2020 з 932 250 грн до 923 400 грн, а розмір процентів з 254,71 грн до 250,08 грн;
26.03.2020 з 935 550 грн до 918 540 грн, а розмір процентів з 255,61 грн до 250,97 грн;
27.03.2020 з 943 800 грн до 926 640 грн, а розмір процентів з 257,87 грн до 253,18 грн;
28.03.2020 з 940 500 грн до 923 400 грн, а розмір процентів з 256,97 грн до 252,30 грн;
29.03.2020 з 940 500 грн до 923 400 грн, а розмір процентів з 256,97 грн до 252,30 грн;
30.03.2020 з 940 500 грн до 923 400 грн, а розмір процентів з 256,97 грн до 252,30 грн;
31.03.2020 з 933 900 грн до 916 920 грн, а розмір процентів з 255,16 грн до 250,52 грн;
01.04.2020 з 924 000 грн до 907 200 грн, а розмір процентів з 252,46 грн до 247,87 грн;
02.04.2020 з 922 350 грн до 905 580 грн, а розмір процентів з 252,01 грн до 247,43 грн;
03.04.2020 з 914 430 грн до 897 804 грн, а розмір процентів з 249,84 грн до 245,30 грн;
04.04.2020 з 911 955 грн до 895 374 грн, а розмір процентів з 249,17 грн до 244,64 грн;
05.04.2020 з 910 800 грн до 894 240 грн, а розмір процентів з 248,85 грн до 244,33 грн;
06.04.2020 з 907 500 грн до 891 0200 грн, а розмір процентів з 247,95 грн до 243,44 грн;
07.04.2020 з 899 250 грн до 882 900 грн, а розмір процентів з 245,70 грн до 241,23 грн;
08.04.2020 з 900 900 грн до 884 520 грн, а розмір процентів з 246,15грн до 241,67 грн;
09.04.2020 з 909 150 грн до 892 620 грн, а розмір процентів з 248,40 грн до 243,89 грн;
10.04.2020 з 907 500 грн до 891 000 грн, а розмір процентів з 247,95 грн до 243,44 грн;
11.04.2020 з 907 500 грн до 891 000 грн, а розмір процентів з 247,95 грн до 243,44 грн;
12.04.2020 з 907 500 грн до 891 000 грн, а розмір процентів з 247,95 грн до 243,44 грн;
13.04.2020 з 895 950 грн до 879 660 грн, а розмір процентів з 244,80 грн до 240,34 грн;
14.04.2020 з 900 900 грн до 884 520 грн, а розмір процентів з 246,15 грн до 241,67 грн;
15.04.2020 з 906 345 грн до 889 866 грн, а розмір процентів з 247,64 грн до 243,13 грн;
16.04.2020 з 905 850 грн до 889 380 грн, а розмір процентів з 247,50 грн до 243,00 грн;
17.04.2020 з 902 550 грн до 886 140 грн, а розмір процентів з 246,60 грн до 242,11 грн;
18.04.2020 з 902 550 грн до 886 140 грн, а розмір процентів з 246,60 грн до 242,11 грн;
19.04.2020 з 902 220 грн до 885 816 грн, а розмір процентів з 246,51 грн до 242,03 грн;
20.04.2020 з 904 200 грн до 887 760 грн, а розмір процентів з 247,05 грн до 242,56 грн;
21.04.2020 з 904 200 грн до 887 760 грн, а розмір процентів з 247,05 грн до 242,56 грн;
22.04.2020 з 904 200 грн до 887 760 грн, а розмір процентів з 247,05 грн до 242,56 грн;
23.04.2020 з 900 900 грн до 884 520 грн, а розмір процентів з 246,15 грн до 241,67 грн;
24.04.2020 з 902 550 грн до 886 140 грн, а розмір процентів з 197,28 грн до 193,69 грн;
25.04.2020 з 904 200 грн до 887 760 грн, а розмір процентів з 197,64 грн до 194,05 грн;
26.04.2020 з 904 200 грн до 887 760 грн, а розмір процентів з 197,64 грн до 194,05 грн;
27.04.2020 з 902 550 грн до 886 140 грн, а розмір процентів з 197,28 грн до 193,69 грн;
28.04.2020 з 900 900 грн до 908 496 грн, а розмір процентів з 196,92 грн до 198,48 грн;
29.04.2020 з 897 600 грн до 881 280 грн, а розмір процентів з 196,20 грн до 178,86 грн;
30.04.2020 з 897 600 грн до 881 280 грн, а розмір процентів з 196,20 грн до 178,86 грн;
01.05.2020 з 896 280 грн до 878 984 грн, а розмір процентів з 195,91 грн до 192,13 грн;
02.05.2020 з 897 105 грн до 880 794 грн, а розмір процентів з 196,09 грн до 192,52 грн;
03.05.2020 з 896 610 грн до 880 308 грн, а розмір процентів з 195,98 грн до 192,42 грн;
04.05.2020 з 895 950 грн до 879 660 грн, а розмір процентів з 195,84 грн до 192,28 грн;
05.05.2020 з 895 950 грн до 879 660 грн, а розмір процентів з 195,84 грн до 192,28 грн;
06.05.2020 з 894 300 грн до 878 040 грн, а розмір процентів з 195,48 грн до 191,92 грн;
07.05.2020 з 892 650 грн до 879420 грн, а розмір процентів з 195,11 грн до 192,22 грн;
08.05.2020 з 891 000 грн до 874 800 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,21 грн;
09.05.2020 з 891 000 грн до 874 800 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,21 грн;
10.05.2020 з 891 000 грн до 874 800 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,21 грн;
11.05.2020 з 891 825 грн до 875 610 грн, а розмір процентів з 194,93 грн до 191,39 грн;
12.05.2020 з 891 320 грн до 887 760 грн, а розмір процентів з 195,04 грн до 194,05 грн;
13.05.2020 з 891 000 грн до 874 800 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,21 грн;
14.05.2020 з 887 700 грн до 871 560 грн, а розмір процентів з 194,03 грн до 190,50 грн;
15.05.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 193,67 грн до 190,15 грн;
16.05.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 193,67 грн до 190,15 грн;
17.05.2020 з 885 225 грн до 869 130 грн, а розмір процентів з 193,49 грн до 189,97 грн;
18.05.2020 з 884 400 грн до 868 320 грн, а розмір процентів з 193,31 грн до 189,80 грн;
19.05.2020 з 881 100 грн до 865 080 грн, а розмір процентів з 192,59 грн до 189,09 грн;
20.05.2020 з 882 750 грн до 866 700 грн, а розмір процентів з 192,95 грн до 189,44 грн;
21.05.2020 з 887 700 грн до 871 560 грн, а розмір процентів з 194,03 грн до 190,50 грн;
22.05.2020 з 887 700 грн до 871 560 грн, а розмір процентів з 194,03 грн до 190,50 грн;
23.05.2020 з 889 350 грн до 879 180 грн, а розмір процентів з 194,39 грн до 192,17 грн;
24.05.2020 з 890 175 грн до 873 990 грн, а розмір процентів з 194,57 грн до 191,04 грн;
25.05.2020 з 890 670 грн до 874 476 грн, а розмір процентів з 194,68 грн до 191,14 грн;
26.05.2020 з 891 000 грн до 874 800 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,13 грн;
27.05.2020 з 894 300 грн до 878 040 грн, а розмір процентів з 195,48 грн до 191,92 грн;
28.05.2020 з 893 310 грн до 877 068 грн, а розмір процентів з 195,26 грн до 191,71 грн;
29.05.2020 з 891 000 грн до 874 800 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,13 грн;
30.05.2020 з 891 000 грн до 874 800 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,13 грн;
31.05.2020 з 891 000 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 194,75 грн до 191,13 грн;
01.06.2020 з 889 350 грн до 879 180 грн, а розмір процентів з 194,39 грн до 192,17 грн;
02.06.2020 з 887 370 грн до 871 236 грн, а розмір процентів з 193,96 грн до 190,43 грн;
03.06.2020 з 886 710 грн до 870 588 грн, а розмір процентів з 193,46 грн до 190,23 грн;
04.06.2020 з 885 060 грн до 868 968 грн, а розмір процентів з 192,95 грн до 189,94 грн;
05.06.2020 з 882 750 грн до 866 700 грн, а розмір процентів з 192,95 грн до 189,44 грн;
06.06.2020 з 882 750 грн до 866 700 грн, а розмір процентів з 192,95 грн до 189,44 грн;
07.06.2020 з 882 090 грн до 866 052 грн, а розмір процентів з 192,81 грн до 189,30 грн;
08.06.2020 з 882 090 грн до 866 052 грн, а розмір процентів з 192,81 грн до 189,30 грн;
09.06.2020 з 881 760 грн до 865 728 грн, а розмір процентів з 192,73 грн до 189,23 грн;
10.06.2020 з 882 750 грн до 866 700 грн, а розмір процентів з 192,95 грн до 189,44 грн;
11.06.2020 з 881 100 грн до 865 080 грн, а розмір процентів з 192,59 грн до 189,09 грн;
12.06.2020 з 883 740 грн до 867 672 грн, а розмір процентів з 144,88 грн до 142,24 грн;
13.06.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 145,25 грн до 142,61 грн;
14.06.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 145,25 грн до 142,61 грн;
15.06.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 145,25 грн до 142,61 грн;
16.06.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 145,25 грн до 142,61 грн;
17.06.2020 з 886 710 грн до 870 588 грн, а розмір процентів з 145,36 грн до 142,72 грн;
18.06.2020 з 886 710 грн до 870 588 грн, а розмір процентів з 145,36 грн до 142,72 грн;
19.06.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 145,25 грн до 142,61 грн;
20.06.2020 з 885 720 грн до 869 616 грн, а розмір процентів з 145,20 грн до 142,56 грн;
21.06.2020 з 886 050 грн до 869 940 грн, а розмір процентів з 145,25 грн до 142,61 грн;
22.06.2020 з 884 400 грн до 868 320 грн, а розмір процентів з 144,98 грн до 142,35 грн;
23.06.2020 з 882 750 грн до 866 700 грн, а розмір процентів з 144, 71 грн до 142,08 грн;
24.06.2020 з 882 420 грн до 866 376 грн, а розмір процентів з 144,66 грн до 142,03 грн;
25.06.2020 з 883 410 грн до 867 348 грн, а розмір процентів з 144,82 грн до 142,19 грн;
26.06.2020 з 884 400 грн до 868 320 грн, а розмір процентів з 144,98 грн до 142,35 грн;
27.06.2020 з 884 400 грн до 868 320 грн, а розмір процентів з 144,98 грн до 142,35 грн.
Враховуючи те, що в договорі позики не були зазначені проценти та не вказано, що він є безпроцентним, предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні, а періодом нарахування процентів від суми позики є період строку дії договору, з 16.01.2020 по 27.06.2020, доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині є необґрунтованими. 
Висновки суду першої інстанції не суперечать висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 лютого 2022 року (справа №757/4041/18), оскільки він стосується випадку отримання позики в іноземній валюті. Правовідносини в даній справі є іншими. 
З вищенаведених підстав суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що умовами договору позики та договору іпотеки сплата процентів не передбачена, а тому позивач, який не є суб`єктом ринку фінансових послуг, не має права для вимоги про стягнення процентів.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на те, що судом першої інстанції було помилково визначено суму боргу за договором позики, відповідно розмір 3% річних також підлягає зменшенню з 43 212,06 грн до 38 186,82 грн, виходячи з такого розрахунку: 
з 28.06.2020 до 12.07.2020; 868 320 х 3% х 15 днів : 366 :100=1 067,61 грн; 
з 13.07.2020 до15.12.2020; 847 080 х3%х156 днів:366:100 =10 831,51 грн; 
з 16.12.2020 до13.12.2020; 853 740 х3%х16 днів:366:100 =1 119, 66 грн; 
з 01.01.2021 до 28.06.2021; 853 740 х3%х179 днів:365:100 =12 560,50 грн; 
з 19.06.2021 до 23.02.2022; 639 132,40 х3%х240 днів:366:100 =12 607,54 грн. 
Щодо позовної давності по заявлених вимогам. 
Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, та до вимог про стягнення процентів, передбачених ст. 1048 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Позивач заявив вимогу про стягнення процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України за період з 24.12.2019 по 24.06.2020 та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 28.06.2020 по 24.02.2022 - 20 травня 2024 року. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності», згідно з яким п. 19 розділу виключається. 
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і тривав до 04 вересня 2025 року. 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності по вимогам щодо стягнення заборгованості по процентам є необґрунтованими та спростовуються вказаними висновками.
Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без дотримання передбаченої статтею 35 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) процедури подання вимоги про усунення порушень умов договору позики.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону № 898-IV).
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).
У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону № 898-IV).
Судом встановлено, що позичальник та відповідач добровільно заборгованість за договором позики не погасили.
Доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості виконати за боржника зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором позики, проте у нього було відсутні відомості про рахунок позивача, на який можливо було повернути суму боргу, а ухвала суду першої інстанції щодо надання таких відомостей залишилась невиконаною, не можуть слугувати підставою для відмови у позові. 
Відповідач не був позбавлений можливості виконати зобов`язання шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок будь-якого приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, що також передбачено п. 2.5 договору позики, проте таким правом з моменту звернення до суду з даним позовом в грудні 2023 року і до моменту ухвалення судового рішення в квітні 2025 року не скористався. 
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року ( справа №755/13805/16-ц), за змістом частини другої статті 35 Закону № 898-IV визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону № 898-IV) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону № 898-IV), - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону № 898-IV, не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36)).
Отже, недотримання позивачем передбаченої статтею 35 Закону № 898-IV процедури подання вимоги про усунення порушень умов договору позики та договору іпотеки не є перешкодою для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження.
Тому з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у позикодавця виникло право на звернення до суду із таким позовом.
Оскільки позивач обрав захист не шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, а у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації через електронний аукціон за рішенням суду, доводи відповідача про порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими. 
Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
З огляду на те, що заяви про зменшення розміру позовних вимог від 20.05.2024 та від 17.02.2025 були подані до закінчення підготовчого засідання, доводи відповідача про порушення судом норм процесуального права колегія суддів відхиляє. 
Суд не вбачає у діях позивача ознак зловживання процесуальними правами при поданні вказаних заяв та інших дій, пов`язаних з розглядом даної справи. 
У вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 922/4278/21).
У постанові від 23.11.2022 у справі № 759/2532/22-ц Верховний Суд виснував: очевидно, що суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права повинен здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права, тому процесуальним законодавством передбачено, що певні процесуальні дії можуть бути розцінені як зловживання процесуальними правами, якщо відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частини третя статті 44 України). Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. З огляду на викладене, факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справ. Сам по собі факт існування на розгляді у судах двох тотожних позовів, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою залишення одного з них без розгляду, ще не означає, що має місце зловживання процесуальними права зі сторони позивача.
Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.
Зважаючи на фактичні обставини справи, відсутні підстави для висновку про те, що дії позивача суперечили заданню цивільного судочинства та були спрямовані на завдання шкоди відповідачу, адже кваліфікація дій як зловживання, потребує встановлення наявності негативних наслідків.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляду справи третьої особи ОСОБА_2 , що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Встановлено, що ОСОБА_2 повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, судові повістки повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», рішення суду першої інстанції не оскаржує, а тому доводи апеляційної скарги про те, що останнє було прийнято без його належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи не можуть слугувати підставою для його скасування в межах перегляду справи за апеляційною скаргою ТОВ «РКС Естейт».
Допущена в резолютивній частині рішення суду першої інстанції про те звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 26 грудня 2019 року , а не договором позики від 15 січня 2020 року, стосовно якого було розглянуто спір, є опискою, яка підлягає виправленню тим судом, який її допустив. 
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року в частині визначення суми заборгованості підлягає зміні, шляхом її зменшення з 1 122 406,78 грн до 955 523,20 грн (880 556,50 грн + 36 779,88 грн +38 186,82 грн).
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 13 420 грн.
При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 16 836,10 грн.
Враховуючи те, що розмір задоволених позовних вимог становить 85,13 %, розмір понесених витрат зі сплати судового збору, що підлягає стягненню з відповідача підлягає зменшенню з 13 420 грн до 10 560,38 грн.
За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено частково, в процентному співвідношення на 14,87 %, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 503,53 грн.
Керуючись ст. 353, 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Естейт» - адвоката Таболіна Олексія Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року в частині визначення суми заборгованості та судового збору змінити, зменшивши суму заборгованості з 1 122 406,78 грн до 955 523,20 грн, а суму судового збору з 13 420 грн до 10 560,38 грн.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Естейт» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 503,53 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05.08.2026. 

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: В. М. Ратнікова 

Т. І. Ящук