МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ

В И Р О К 
іменем України
Справа № 210/4460/26 
Провадження № 1-кп/210/657/26 
02 вересня 2026 року          
Металургійний районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції в залі судових засідань кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12026041710000428 від 04.06.2026 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, не є особою з інвалідністю, депутатом чи пенсіонером, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрованого та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, а саме:
- 12.06.2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;
- 29.04.2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 358, ч. 4. ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
- 06.08.2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 
- 20.09.2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 395, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі. Вирок від 06.08.2024 року визначено виконувати самостійно;
- 09.10.2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 8 місяців обмеження волі. Вирок від 06.08.2024 року визначено виконувати самостійно;
- 05.12.2024 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 126-1, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 8 місяців обмеження волі, кінець строку відбування покарання 18 лютого 2027 року,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 390 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_4 , засуджено вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, до покарання у виді 2 роки 8 місяців обмеження волі. 
В подальшому під час відбування покарання у виді обмеження волі в дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_4 засуджено вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 05.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 2 років 8 місяців обмеження волі.
25 листопада 2024 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань міністерства юстиції України засудженому ОСОБА_4 , визначено вид установи виконання покарань: виправний центр, місце відбування покарання: дільниця для тримання осіб, засуджених до обмеження волі Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)».
16 грудня 2024 року засуджений ОСОБА_4 прибув для відбування призначеного йому судом покарання до дільниці обмеження волі ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)», розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривій Ріг, вул. Шиферна, 3, де у цей день, був письмово ознайомлений з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, та нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарання у виді обмеження волі, правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарання для засуджених до обмеження волі, та попереджений про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі.
Водночас, згідно зі ст. 59 Кримінального-виконавчого кодексу України та п. 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, засудженим, окрім іншого, забороняється самовільно залишати установу виконання покарань, порушувати лінію охорони та самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи.
Разом із тим, будучи належним чином ознайомленим із встановленим законом порядком та умовами відбування покарання у виді обмеження волі, достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок неухильно дотримуватися вимог режиму відбування покарання, не залишати без дозволу визначене місце перебування та після виконання робіт повернутися до дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)», засуджений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, прийняв рішення про ухилення від подальшого відбування призначеного йому судом покарання.
Так, 04 червня 2026 року о 08 годині 00 хвилин засуджений ОСОБА_4 відповідно до встановленого розпорядку був вивезений разом з іншими засудженими до місця виконання оплачуваних робіт на об`єктах КП «Кривбасводоканал» на підставі цивільно-правового договору №17-03/14 від 10.03.2026. Після завершення виконання робіт він, як і інші засуджені, перебував під час організованого повернення до дільниці обмеження волі ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» на автомобілі марки «Газель Соболь», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить КП «Кривбасводоканал».
Однак, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, 04 червня 2026 року приблизно о 15 годині 30 хвилин під час руху зазначеного транспортного засобу в районі вулиці Нікопольське шосе Металургійного району міста Кривого Рогу, неподалік лісосмуги вздовж водойми 1-го ставку, ОСОБА_4 під надуманим приводом необхідності справити природні потреби попросив водія зупинити автомобіль. Після зупинки транспортного засобу, використовуючи створену ним ситуацію як привід для залишення місця законного супроводження, він умисно, без дозволу уповноважених працівників та без наміру продовжити слідування до установи виконання покарань, самовільно залишив місце перебування та зник у невідомому напрямку.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 фактично припинив виконання встановленого порядку відбування покарання, ухилився від подальшого контролю адміністрації установи виконання покарань та не виконав покладений на нього обов`язок повернутися після завершення робіт до дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі, чим умисно ухилився від відбування призначеного судом покарання.
Після самовільного залишення місця законного супроводження до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_4 не повернувся, про своє місцезнаходження адміністрацію установи не повідомив та жодних законних підстав для неповернення не мав.
Лише 04 червня 2026 року близько 19 години 00 хвилин працівниками Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» було встановлено місцезнаходження ОСОБА_4 на території Тернівського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, після чого його затримано та доставлено до установи виконання покарань.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, за ознаками ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, що виразилося у самовільному залишенні місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.
В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся та зазначив, що не оспорює фактичні обставини обвинувачення, дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило.
Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, дане клопотання підтримали.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваної, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.
Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 390 КК України, ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, що виразилося у самовільному залишенні місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
Згідно з частиною 4 статті 12 КК України вчинений ОСОБА_4 є нетяжким злочином.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Як вказує законодавець у ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.
Обставиною, відповідно до ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченому є рецидив злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який не одружений, дітей на утриманні не має, вчинив злочин в період відбування покарання у виді обмеження волі, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував і не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, вину визнав.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України.
Крім того, згідно з ч. 1, 3 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Враховуючи те, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2024 року ОСОБА_4 було засуджено за ст. 126-1, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 8 місяців обмеження волі, а злочин, що є предметом даного судового розгляду, ОСОБА_4 скоїв після ухвалення зазначеного вироку та до повного відбуття відповідного покарання, суд призначає остаточне покарання керуючись вимогами ст. 71 КК України.
За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 71 КК України та до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину основного покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2024 року.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий. Одному дню обмеження волі відповідають два дні обмеження волі. 
Суд, з урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, даних про особу обвинуваченого не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Цивільний позов відсутній.
Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування даного кримінального провадження запобіжний захід не застосовувався та в судовому засіданні клопотання прокурором про це не заявлялося, з метою виконання вироку обрати запобіжний захід  ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання відраховувати з 02 вересня 2026 року.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження – не застосовувались.

Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 390 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за сукупністю вироків приєднавши частково до покарання призначеного цим вироком, невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2024 року, застосувавши правила п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України та призначити остаточно  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Обрати  ОСОБА_4  запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 02 вересня 2026 року.
Речові докази відсутні.
Витрати на проведення експертиз відсутні.
Матеріали кримінального провадження №12026041710000428 від 04.06.2026 року залишити при матеріалах справи № 210/4460/26, пр. № 1-кп/210/657/26.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя:         ОСОБА_1