| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/505/26 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: cудді-доповідача: Терези Ю.О., cуддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2022 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2022 року в загальній сумі 67037,42 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В обґрунтування рішення, суд першої інстанції зазначив, що Позивач не звертався до Відповідача із проханням нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, що свідчить про відсутність порушеного права та передчасність звернення Позивача до суду з цим позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
В апеляційній скарзі Позивач зазначає, що його представник звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити за період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2022 року індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, а саме: з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078). У свою чергу, Відповідач листом від 04.11.2025 надав копію Довідки про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення Позивача, з якої вбачається, що в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2024 року, «фіксована» сума індексації грошового забезпечення Позивача не нараховувалась та не виплачувалась.
Також Позивач наголошує, що відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що індексація грошового забезпечення Позивачу проведена відповідно до вимог норм Закону України від 03.07.1991 № 1282-XІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XІІ), оскільки суми індексації грошового забезпечення обчислені згідно з нормами правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів, визначених Постановою № 1078, з урахуванням рівня підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом в грудні 2015 року у порядку, визначеному Додатком 5, абзацами 8-10 пункту 5 Постанови № 1078.
Відповідач вважає передчасною позовну вимогу про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44 (далі - Порядок № 44), оскільки відповідний обов`язок у відповідача виникає одночасно з виплатою спірного грошового забезпечення, тобто у майбутньому, після набрання судовим рішенням законної сили.
Також Відповідач стверджує, що Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року), оскільки звільнений з посади 27.08.2022, а до суду з цим позовом звернувся 20.01.2026.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 та 19.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 та призначено справу до апеляційного розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
У цій справі жоден з учасників не заявляв клопотання про розгляд справи за їх участі, наявні у справі докази є достатніми для вирішення справи, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2017 № 32 (а.с. 39) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення з 10.02.2017.
Згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.08.2022 № 188 (а.с. 40) Позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з 27.08.2022.
Представник Позивача звернулася до Відповідача з адвокатським запитом від 28.10.2025, у якому просила надати копію довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 по день звільнення з вказанням складових грошового забезпечення помісячно.
На адвокатський запит від 28.10.2025 Відповідач разом із супровідним листом від 04.11.2025 № 1021/7/3859 (а.с. 11 зворот) надав довідку від 04.11.2025 № 1021/7/3861 (а.с. 12).
Позивач, вважаючи протиправними дії Відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2022 року в неповному обсязі, звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінка висновків суду першої інстанції і доводів учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, при вирішенні справи колегія суддів виходить з такого.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII, з наступними змінами та доповненнями.
Згідно із абзацом 2 ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою ст. 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно із ст. 3 Закону № 1282-XII індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому, як передбачено абзацом третім ст.1 Закону № 1282-XII індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (ч. 2 ст. 4 Закону № 1282-XII).
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1282-XII для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Частиною четвертою ст. 4 Закону № 1282-XII встановлено, що підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Частиною п`ятою цієї ж норми передбачено, що у разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 6 лютого 2003 р. № 491-IV. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до абзацу 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з абзацом першим п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Абзацом другим п. 4 Порядку № 1078 передбачено, що оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац четвертий п.4 Порядку № 1078).
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий п.4 Порядку № 1078).
Відповідно до абзацу першого п.5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Абзац другий п. 5 Порядку № 1078 встановлює, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій п.5 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий п.5 Порядку № 1078).
Абзацом п`ятим п.5 Порядку № 1078 встановлено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку (абзац шостий п. 5 Порядку № 1078).
Верховний Суд у постановах від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 у справі № 825/565/17 зазначив, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Як вбачається з виданої Відповідачем Довідки від 04.11.2025 № 1021/7/3861 про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення (а.с. 12), індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.08.2022 виплачена Позивачу в сумі 6785,66 грн. Відомості про виплату Позивачу індексації-різниці у спірний період з 01.03.2018 по 18.08.2022 у вказаній Довідці відсутні.
На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач протиправно не нараховував та не виплачував Позивачу індексацію-різниці грошового забезпечення під час проходження служби.
Надаючи оцінку доводам Позивача в частині наявності правових підстав для зобов`язання Відповідача здійснити нарахування та виплату Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.08.2022 з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».
Право на «поточну» індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що сторони не заперечували і не оспорювали тих обставин, що індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року і з грудня 2018 року Позивач мав право на індексацію під час проходження військової служби.
При цьому у цій справі правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 1 березня 2018 року не є спірними.
З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, колегія суддів дійшла висновку, що повноваження Відповідача щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу Позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу Позивача Відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.
Як видно з установлених обставин справи, Відповідач з 01.03.2018 по 18.08.2022 не нараховував і не виплачував Позивачу цей вид індексації. 
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 Позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Буквальне тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування необхідно встановити:
- розмір підвищення доходу Позивача в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення Позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати Позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
За подібних обставин Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 сформував аналогічний висновок щодо права військовослужбовців на отримання індексації-різниці в період з 01.03.2018 по дату підвищення посадових окладів за рішенням Уряду відповідно до норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.
З наданої Відповідачем довідки від 04.11.2025 № 1021/7/3861 про розміри грошового забезпечення Позивача за 2018 рік (а.с. 12) встановлено наступне.
Грошове забезпечення Позивача в лютому 2018 року складало 12006,00 грн, а за березень 2018 року - 15218,00 грн. Отже, грошовий дохід Позивача збільшився на 3212,00 грн.
Сума можливої індексації грошового забезпечення за березень 2018 року становить: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100: 1762,00 грн х 253, 30 % / 100 = 4463,15 грн.
Отже, вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, можна дійти висновку, що сума підвищення доходу Позивача у березні 2018 року становить 3212,00 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року - 4463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати Позивачеві індексації-різниці в розмірі 1251,15 грн (4463,15 - 3212,00) до 18.08.2022 (закінчення спірного періоду).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21, від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22.
Отже, вказані обставини не були враховані Відповідачем при визначенні розміру індексації грошового забезпечення, що підлягало виплаті Позивачу у спірний період з 01.03.2018 по 18.08.2022.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій та зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.03.2018 по 18.08.2022 з урахуванням вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Щодо позовних вимог про відрахування військового збору з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).
Пунктом 2 Порядку №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується, серед інших, громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Відповідно до п. 4 Порядку № 44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Згідно з п. 5 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до п. 6 Порядку № 44, територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17 зазначив, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16 зазначено, що оскільки з Позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними.
Отже, після набрання рішенням у цій справі законної сили або у порядку добровільного виконання на Відповідача покладається безумовний обов`язок виконати рішення суду.
Поряд із цим на Відповідача, як податкового агента, Законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів з одночасною компенсацією такої суми Позивачу.
У цьому контексті, право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання.
Отже, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту.
Станом на час ухвалення рішення у цій справі у суду відсутні підстави зобов`язувати Відповідача відшкодувати позивачу зазначену вище компенсацію, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою індексації, тобто у майбутньому, тому відповідні вимоги є передчасними.
Позовні вимоги про зобов`язання Відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2022 року в загальній сумі 67037,42 грн задоволенню не підлягають, з тих підстав, що нарахування суми індексації-різниці, яка встановлена абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, належить до повноважень Відповідача та згідно з принципом поділу влади та процесуальним законодавством України, суд не вправі перебирати на себе повноваження, дискреційні функції чи спеціальну компетенцію інших державних органів, підміняючи їх своїми рішеннями.
Суд першої інстанції наведені обставини справи не досліджував, оскільки дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що Позивач не звертався до Відповідача із проханням нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, що свідчить про відсутність порушеного права Позивача та передчасність звернення до суду з цим позовом. При цьому, суд першої інстанції, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.11.2024 у справі № 340/2502/23, зазначив, що адвокатський запит не є зверненням військовозобов`язаного щодо вирішення питань проходження служби.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Як зазначалось, представник Позивача - адвокат Єрьоміна В.А. звернулася до Відповідача із адвокатським запитом від 28.10.2025, в якому, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 19.05.2022 у справі 380/11904/21, щодо правового регулювання правовідносин з виплати індексації грошового забезпечення, просила надати копію довідки про грошове забезпечення Позивача за період з 01.02.2018 по день звільнення із зазначенням складових грошового забезпечення.
Відповідач листом від 04.11.2025 надав на вказаний адвокатський запит копію Довідки про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення Позивача, з якої вбачається, що в період з 01 березня 2018 року по серпень 2022 року сума індексації грошового забезпечення Позивача з урахуванням вимог абзаців 4-6 пункту 5 Порядку № 1078 не нараховувалась та не виплачувалась.
За схожих обставин справи, Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 748/696/17 вказав, що важливим є зміст заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника.
У постанові від 23.09.2024 у справі № 620/2027/23 Верховний Суд зауважив, що Конституція України містить кілька статей, які прямо або опосередковано тлумачать поняття гідності людини та її важливість для українського суспільства. Зокрема, стаття 3 Основного Закону передбачає, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказані положення, на думку Суду чітко проголошують, що гідність людини є фундаментальною цінністю, захист якої є одним з основних завдань держави. Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах Зазначене підкреслює рівність усіх людей у їхній гідності, незалежно від будь-яких інших ознак. Крім того статтею 28 Основного Закону прямо заборонено будь-які дії, які можуть принизити людську гідність і встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.
Повертаючись до справи, в якій виник спір, колегія суддів зазначає, що у поданому представником Позивача - адвокатом Єрьоміною В.А. адвокатському запиті остання, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 19.05.2022 у справі № 380/11904/21, щодо правового регулювання правовідносин з виплати індексації грошового забезпечення, просила надати довідку про грошове забезпечення, яка містить інформацію про виплату індексації грошового забезпечення.
Тобто, у поданому адвокатському запиті вбачається очевидне та недвозначне бажання Позивача реалізувати своє право на перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення.
Тому, беручи до уваги, що зазначене звернення містить всі істотні елементи, необхідні для розгляду питання про перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення, формальне посилання суду першої інстанції на те, що Позивач не звертався до Відповідача із проханням нарахувати та виплатити таку індексацію та на те, що адвокатський запит не є зверненням військовозобов`язаного щодо вирішення питань проходження служби, суперечить засадам справедливості, розумності та пропорційності. Такий підхід ставить формальність вище змісту та суті права, що є несумісним із принципом пріоритетності прав і свобод людини у сфері соціального забезпечення над формою відповідного волевиявлення.
За схожих обстави Верховний Суд дійшов аналогічного висновку у постанові від 22.07.2025 у справі № 580/710/24. 
З огляду на викладене, покладені судом першої інстанції висновки про відмову у задоволенні позовних вимог є необґрунтовані та не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду.
Що стосується доводів Відповідача про те, що Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року), оскільки Позивач звільнений з посади 27.08.2022, а до суду з цим позовом звернувся 20.01.2026, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
У постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ).
Подібні висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23.
Застосовуючи зазначений підхід при вирішення цієї справи, колегія суддів зазначає, що спірний період з 01.03.2018 по 18.08.2022 умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом № 2352-IX та після цього.
Як наслідок, період з 01.03.2018 до зміни редакції статті 233 КЗпП України регулюється положеннями цієї статті в редакції до внесення змін Законом № 2352-IX, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
Отже, доводи Відповідача щодо пропуску Позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 01.03.2018 по 18.07.2022 включно суперечать правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 та постанові Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.
Водночас до позовних вимог, які стосуються періоду з 19.07.2022 по 18.08.2022, застосуванню підлягають положення статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX.
Верховний Суд у постанові від 29.01.2026 у справі 380/14780/24 щодо застосування положень 233 КЗпП України дійшов наступних висновків.
« 23. За усталеною практикою Верховного Суду індексація є частиною щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, а враховуючи щомісячний характер нарахування та виплати грошового забезпечення, у тому числі індексації-різниці, військовослужбовцям, правовідносини щодо невиплати індексації-різниці грошового забезпечення позивача за період з 19.07.2022 по 30.09.2023 регулюються приписами частини першої статті 233 КЗпП України, яка початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
24. Водночас нарахування та виплата грошового забезпечення за фактично відпрацьований час у місяці звільнення (з 01.10.2023 по 13.10.2023), підлягає виплаті роботодавцем у складі повного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України, а тому цей період охоплюється частиною другою статті 233 КЗпП України, яка визначає, що тримісячний строк звернення до суду починається з моменту отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні».
Колегія суддів зауважує, що для правильного обчислення строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 18.08.2028 суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати дату, з якої, зокрема, частина перша статті 233 КЗпП України пов`язує початок обчислення цього строку, а саме: день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У контексті зазначеного колегія суддів зазначає, що основним орієнтиром, який дозволив би однозначно визначати момент, з якого Позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на виплату належних йому сум індексації грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат. Такий висновок узгоджується з висновками Судової палати у згаданій вище постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.
Чинне законодавство України не передбачає форми такого документа та способу його доведення військовослужбовцю. Водночас такими документами можуть бути розрахункові листи, відомості про нараховане і виплачене грошове забезпечення, фінансові повідомлення або інші документи, які б розкривали зміст виплати грошового забезпечення (складові, їх розміри, утримання), які роботодавець зобов`язаний надати під час виплати грошового забезпечення та з яких працівник (військовослужбовець) може об`єктивно встановити розмір виплаченої йому суми, її складові та можливу неповноту виплат.
Саме з моменту ознайомлення з відповідним документом у військовослужбовця виникає реальна можливість і об`єктивна необхідність оцінити правильність здійснених нарахувань, виявити допущені порушення, що і буде усвідомленим сприйняттям особи наявності/відсутності порушеного права щодо належних виплат (постанова Верховного суду від 29.01.2026 у справі 380/14780/24).
Також Верховний Суд у постанові від 29.01.2026 у справі № 380/14780/24 дійшов наступних висновків.
« 38. Таким чином, для встановлення дат, з якими частина перша статті 233 КЗпП України пов`язує початок обчислення строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 30.09.2023, суд повинен з`ясувати, чи виконав відповідач передбачений статтею 110 КЗпП України обов`язок щодо позивача (якщо так, то в якій формі), та коли позивач набув документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум грошового забезпечення за кожен місяць зазначеного періоду.
38.1. Крім того, для обрахунку передбаченого частиною другою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 01.10.2023 по 13.10.2023 суд повинен встановити дату одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні…».
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з 27.08.2022.
Позивач звернувся до суду із цим позовом 19.01.2026 за допомогою засобів Електронного суду (а.с.1-5). Позовні вимоги охоплюють період з 01.03.2018 по 12.08.2022.
Разом із адміністративним позовом Позивач подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив, що Позивач про порушення свого права на отримання індексації-різниці дізнався у момент отримання відповіді на адвокатський запит - 04.11.2025. Також Позивач зазначив, що не отримував від Відповідача документ, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат, або письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Докази того, коли саме Позивач набув документально підтверджену інформацію про обсяг і характер виплачених йому сум грошового забезпечення або письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні у матеріалах справи відсутні та Відповідачем не надані.
Викладене в сукупності дає підстави для висновку, що оскільки Позивач про порушення свого права дізнався після отримання відповіді на адвокатський запит - 04.11.2025, а до суду з цим позовом звернувся 19.01.2026, тобто в межах тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX, з моменту коли дізнався про порушення свого права, то Позивач не пропустив строк звернення до суду з цим позовом.
Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження частково.
Колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2022 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2022 року відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум.
У решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач: Ю.О. Тереза

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна