ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2274/26 Справа № 203/7038/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро за участю:
особи, яка притягується 
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 
захисника       Воробйова О.А.
представника потерпілої ОСОБА_2   Горяніної А.О.
апеляційну скаргу захисника Воробйова О.А., в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2026 року якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра (Дніпропетровська), громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 14.06.2026 року о 14:45 годині в м. Дніпро по проспекту Олександра Поля, е\о 181 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Mazda-6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв без руху попереду та був припаркований водієм ОСОБА_2 , який продовжив неконтрольований рух вперед скоїв наїзд на автомобіль «Mitsubishi L200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який стояв без руху попереду та був припаркований водієм ОСОБА_3 . Транспортні засоби внаслідок ДТП отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3.б ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. 
Після чого, ОСОБА_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, з місця події поїхав, до поліції не повідомив та був встановлений працівниками поліції під час проведення розшукових заходів, чим порушив п.2.10 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Воробйов О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення та накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у будь-якому розмірі, передбаченим законом, а також виключити посилання на те, що ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, як такі що не підтверджені допустимими доказами. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, прийнявши рішення про позбавлення права керування транспортними засобами, не дав належної оцінки наявним доказам, оскільки ОСОБА_1 визнав свою вину у повному обсязі та щиро розкаявся, про що надав заяву до суду, з`явився до суду та відмовився надавати свідчення, щоб не допустити конфліктної ситуації та насильства. 
Вказує, що свідчення свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння є його припущенням та суб`єктивним враженням. Вказує, що в матеріалах наявний медичний документ про стан здоров`я ОСОБА_1 , відповідно до якого останньому категорично заборонено вживати алкоголь. 
Також вказує, що потерпіла ОСОБА_2 не була свідком пригоди та надала свідчення на підставі свідчень ОСОБА_4 та наполягала на позбавленні права керування ОСОБА_1 . Стверджує, що ОСОБА_2 наполягала на тому, що матеріальні збитки їй не були сплачені, однак наявний страховий поліс на компенсацію збитків у сумі 250 000 грн., при тому, що середня ринкова вартість пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 складає 225 000 грн. 
Зазначає, що 14.06.2026 року ОСОБА_1 їхав до свого тяжко хворого батька, в момент ДТП він відволікся та скоїв незначне зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 про, що відразу не зрозумів, а коли зрозумів повністю розгубився та знаходився у стані афекту, викликаною раптовою тривогою за життя батька, не вірно оцінив обстановку та покинув місце правопорушення, про що дуже шкодує. У зв`язку із чим вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та готовий до повного об`єктивного вирішення матеріального питання з потерпілою стороною.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 має на вихованні та утриманні недієздатного сина, якого лікує та забезпечує, а також батька, є приватним підприємцем по вирощуванню овочей на відстані 50 км від міста, тому рішення про позбавлення права керування транспортним засобом фактично позбавляє ОСОБА_1 права на повноцінне існування цілої родини з тяжкими хворобами. 
Захисник зауважує, що ОСОБА_1 на наступний день самостійно звернувся до поліції, де повністю розповів про факт вчиненого правопорушення, про яке дуже шкодує. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник потерпілої ОСОБА_2 - Горяніна А.О. надала пояснення, що страховою компанією було складено страховий акт на відшкодування завданих збитків, у зв`язку із чим не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, розгляд справи просила провести у відсутність потерпілої ОСОБА_2 .
Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті оскарженої постанови, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення, доведеності вини ОСОБА_1 правильності кваліфікації його дій за ст. 124 КУпАП в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим постанова районного суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Що стосується доводів апелянта про надмірну суворість застосованого до правопорушника адміністративного стягнення, то вони заслуговують на увагу.
Так, у відповідності до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно з ст. 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.
Згідно із ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Як убачається з оскаржуваного рішення та наявних матеріалів провадження, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд прийшов до передчасного висновку про необхідність застосування його саме у виді позбавлення останнього права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, яке у даному випадку є надмірно суворим.
Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що порушення, вчинене ОСОБА_1 дійсно мало місце, проте не спричинило значних негативних наслідків. Подія відбулася за участю трьох транспортних засобів «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Mazda-6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Mitsubishi L200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , які внаслідок ДТП отримали лише механічні пошкодження. Травмованих в результаті ДТП осіб не виявилось.
Також судом першої інстанції не було належним чином враховано те, що відносно ОСОБА_1 відсутні будь-які обставини, що у розумінні ст. 35 КУпАП є такими, що обтяжують його покарання.
Крім того, згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а не просто як міра суворого покарання.
Апеляційний суд також приймає до уваги, що ОСОБА_1 має на вихованні та утриманні недієздатного сина ОСОБА_5 , 2004 р.н., який має першу Б групу інвалідності з дитинства, який потребує постійного догляду та лікування, крім того, ОСОБА_1 призначений опікуном дитини. Також, ОСОБА_1 , має на утриманні свого батька ОСОБА_6 , 1937 р.н., який понад 20 років перебуває на Д обліку та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування. Крім того, ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет 2 типу та є приватним підприємцем по вирощуванню овочей, а тому позбавлення керування транспортним засобом є для нього обтяжуючим фактором та фактично позбавляє нормального існування та заробітку, також, буде слугувати перешкодою у здійсненні догляду за його батьком та сином, яким необхідний постійний догляд та медичне лікування. 
Відтак суд апеляційної інстанції вважає, що накладення штрафу у максимально допустимому розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП, а саме 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, буде достатнім та співмірним заходом впливу для покарання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню нових правопорушень.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що судом першої інстанції у постанові не наведено переконливого мотивування необхідності застосування до ОСОБА_1 саме найбільш суворого за видом стягнення з числа передбачених ст. 124 КУпАП, допущене ним правопорушення не є грубим або повторним, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для його пом`якшення.
Щодо доводів захисника про необхідність виключення посилання ^на ^стан ^алкогольного ^сп`яніння ^ОСОБА_1 ^, ^апеляційний ^суд ^вважає ^такими, ^що ^не ^підлягають ^задоволенню, ^оскільки ^ОСОБА_1 ^інкримінується ^адміністративне ^правопорушення, ^передбачене ^ст. ^124 ^КУпАП, ^та ^фраза ^про ^“стан ^алкогольного ^сп`яніння ^ОСОБА_1 ^” ^була ^зазначена ^судом ^першої ^інстанції ^при ^викладі ^показів ^свідка. 
Відтак, вважаю за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити в частині призначеного адміністративного стягнення, пом`якшивши його за видом до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
^Керуючись ^ст. ^294 ^КУпАП, ^суддя ^апеляційного ^суду,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Воробйова О.А., в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   – задовольнити частково.
Постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 10 липня 2026 року щодо  ОСОБА_1  за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, — змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на  ОСОБА_1  адміністративне стягнення за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП - у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.
В решті постанову суду – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун