| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/11431/25 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив, зокрема, визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому пенсії з 10.10.2022 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР та зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії відповідно до вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 згідно зі статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 13.04.2025 у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за період з 10.10.2022 по 12.04.2025 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, зокрема щодо зобов`язання відповідача виплачувати позивачу щомісячно основну пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, відмовлено як у вимозі, заявленій на майбутнє. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.
Зазначає, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 Верховною Радою України прийнято Закон України від 29.06.2021 №1584-IX, яким частину третю статті 54 Закону №796-XII викладено у новій редакції та визначено мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю ІІІ групи у сумі 3700 грн.
На переконання відповідача, прийняттям Закону №1584-IX Верховна Рада України виконала вимоги рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, а тому підстав для застосування статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР немає. 
ГУ ПФУ також посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 частину третю статті 54 Закону №796-XII хоча і визнано неконституційною, однак установлено, що вона втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, а тому, на думку апелянта, до настання зазначеного моменту така норма продовжує діяти та підлягає застосуванню. 
Крім того, відповідач зазначає про непослідовність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки стаття 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР втратила чинність, а її застосування за наявності чинного Закону №1584-IX, на думку апелянта, порушує принцип правової визначеності. 
Також відповідач вважає, що, зобов`язавши ГУ ПФУ провести перерахунок пенсії, суд втрутився у дискреційні повноваження пенсійного органу, порушив принцип поділу влади та вийшов за межі завдань адміністративного судочинства. 
ОСОБА_1 , своєю чергою, не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та залишення частини позовних вимог без розгляду.
Позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача щомісячно виплачувати основну пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, а також у частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 10.10.2022 по 12.04.2025 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що звернувся до відповідача із заявою 03.09.2025, а рішення про відмову у перерахунку пенсії було прийнято лише 01.10.2025, після чого 10.10.2025 ним подано позов до суду. Тому, на його думку, ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки спір виник саме після прийняття відповідачем рішення за результатами розгляду його заяви. 
Позивач також посилається на частину четверту статті 122 КАС України та вважає, що, скориставшись досудовим порядком вирішення спору, він мав право звернутися до адміністративного суду протягом трьох місяців з дня отримання відповіді пенсійного органу.
Крім того, позивач стверджує, що до спірних правовідносин не може застосовуватися загальний шестимісячний строк звернення до суду, оскільки пенсія особам, інвалідність яких пов`язана з наслідками Чорнобильської катастрофи, за своєю правовою природою є особливою формою відшкодування шкоди, завданої здоров`ю.
На підтвердження цієї позиції позивач посилається на положення законодавства про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку, цивільного законодавства, а також на рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024, яким пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи охарактеризовано як особливу форму відшкодування завданої особі шкоди. 
Також позивач посилається на висновки Верховного Суду щодо виплати належних пенсійних сум без обмеження будь-яким строком та вважає помилковим застосування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, та Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19. 
Окрім цього, апелянт не погоджується з відмовою суду зобов`язати ГУ ПФУ щомісячно виплачувати йому пенсію у належному розмірі, зазначаючи, що формулювання «проводити перерахунок та виплачувати» необхідне для повного та ефективного відновлення його права і належного виконання судового рішення. 
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Перевіривши матеріали справи, доводи обох апеляційних скарг, правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи та отримує пенсію відповідно до Закону №796-XII.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, однак відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку. 
Відповідно до частини четвертої статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР в усіх випадках розміри пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не могли бути нижчими, зокрема, для осіб з інвалідністю ІІІ групи — шести мінімальних пенсій за віком. 
Законом №76-VIII законодавче регулювання було змінено та Кабінету Міністрів України надано повноваження визначати умови, порядок призначення та мінімальні розміри відповідних пенсій.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 таке регулювання визнано неконституційним у частині надання Кабінету Міністрів України повноважень визначати мінімальні розміри відповідних пенсій.
Конституційний Суд України поклав на Верховну Раду України обов`язок протягом трьох місяців привести нормативне регулювання у відповідність із Конституцією України та вказаним Рішенням, а в разі невиконання такого обов`язку визначив застосування частини четвертої статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР. 
29.06.2021 Верховною Радою України прийнято Закон №1584-IX, яким частину третю статті 54 Закону №796-XII викладено у новій редакції та, зокрема, встановлено для осіб з інвалідністю ІІІ групи мінімальний розмір пенсії 3700 грн.
Водночас рішенням Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 частину третю статті 54 Закону №796-XII зі змінами визнано такою, що не відповідає Конституції України.
Конституційний Суд України прямо констатував, що Законом №1584-IX Верховна Рада України повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, оскільки визначила мінімальні розміри пенсій у розмірах менших, ніж гарантовано Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР. 
Крім того, Конституційний Суд України наголосив, що пенсія за інвалідністю, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, є особливою формою відшкодування завданої шкоди та не може бути скасованою чи зменшеною залежно від фінансових ресурсів або інших обставин. 
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до спірних правовідносин у частині визначення мінімального розміру пенсії підлягають застосуванню положення статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Аналогічна правова позиція врахована Верховним Судом, у тому числі у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 10.12.2024 у справі №240/1121/24. 
Тому доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в цій частині є необґрунтованими.
Колегія суддів враховує, що у Рішенні від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 Конституційний Суд України визначив відкладений момент втрати чинності частиною третьою статті 54 Закону №796-XII — через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану. 
Проте зазначене не свідчить про обов`язок суду застосувати у конкретній справі положення закону, невідповідність якого Конституції України вже встановлена Конституційним Судом України.
За частиною четвертою статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Верховний Суд також неодноразово зазначав, що суди не повинні застосовувати нормативні приписи, які не відповідають Конституції України, незалежно від того, чи залишаються вони формально чинними. 
Відтак відповідні доводи апеляційної скарги відповідача правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Безпідставними є й доводи відповідача про втручання суду у дискреційні повноваження пенсійного органу.
Дискреційними є повноваження, за яких суб`єкт владних повноважень має можливість обирати один із декількох правомірних варіантів поведінки.
Водночас сам апелянт наводить правову позицію Великої Палати Верховного Суду про те, що повноваження державного органу не є дискреційними за наявності лише одного правомірного та законно обґрунтованого варіанта поведінки. 
У спірних правовідносинах після встановлення права позивача на відповідний розмір пенсії відповідач не має можливості на власний розсуд обрати інший законний варіант поведінки.
Тому зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії є ефективним способом поновлення порушеного права, а не втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів не погоджується з доводами позивача про те, що звернення до ГУ ПФУ із заявою 03.09.2025 та отримання відповіді 01.10.2025 змінили момент, з якого обчислюється строк звернення до суду щодо пенсійних виплат, які позивач вважає належними йому починаючи з 10.10.2022.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому її розмір є відомим одержувачу під час отримання відповідної виплати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а виходила з того, що з дня отримання пенсійної виплати особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення свого права, якщо вона без зайвих зволікань не звернулася до пенсійного органу для отримання інформації щодо розміру і складових пенсії. Саме цей підхід застосовано судом першої інстанції. 
Як встановлено судом, з позовом у цій справі ОСОБА_1 звернувся лише 13.10.2025, заявивши вимоги про перерахунок пенсії починаючи з 10.10.2022. 
Саме по собі звернення до пенсійного органу у вересні 2025 року не змінює моменту, коли позивач повинен був дізнатися про розмір одержуваної ним пенсії за попередні роки, та не відновлює строк звернення до суду щодо вже минулих періодів.
Посилання апелянта на частину четверту статті 122 КАС України колегія суддів також не приймає.
Подання заяви до пенсійного органу про проведення перерахунку пенсії саме по собі не змінює характеру спору та не означає застосування спеціального досудового порядку вирішення спору, який би давав підстави обчислювати новий строк звернення до суду за всі попередні періоди з моменту отримання відповіді на таку заяву.
Інше тлумачення фактично дозволяло б особі шляхом подання заяви через необмежений проміжок часу самостійно змінювати початок перебігу встановленого законом процесуального строку, що не відповідало б принципу юридичної визначеності.
Колегія суддів ураховує доводи апелянта про те, що Конституційний Суд України визначив пенсію за інвалідністю, пов`язаною з наслідками Чорнобильської катастрофи, як особливу форму відшкодування завданої особі шкоди.
Однак така характеристика правової природи соціальної виплати не змінює процесуального характеру цього спору.
Предметом розгляду цієї справи не є позов про відшкодування ядерної шкоди у розумінні цивільного законодавства чи спеціального законодавства у сфері використання ядерної енергії.
Позивач оскаржує дії територіального органу Пенсійного фонду України щодо обчислення і виплати пенсії та просить зобов`язати суб`єкта владних повноважень здійснити її перерахунок.
Отже, спір є публічно-правовим і вирішується в порядку адміністративного судочинства із застосуванням установлених КАС України строків звернення до суду.
Саме тому норми, які передбачають особливості позовної давності щодо вимог про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, не усувають необхідності дотримання процесуальних строків звернення до адміністративного суду з вимогами про перерахунок пенсії.
Не змінюють такого висновку й посилання позивача на правові позиції щодо виплати належних пенсіонерові сум пенсії без обмеження будь-яким строком.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, положення законодавства щодо виплати пенсійних сум без обмеження строком застосовуються, зокрема, за умови, що відповідні суми вже були нараховані пенсійним органом, але не виплачені з вини держави.
У цій справі спірні суми пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком за відповідний минулий період відповідачем не нараховувалися, а предметом спору є саме правомірність непроведення перерахунку.
Тому суд першої інстанції правильно розмежував вимоги про виплату вже нарахованих, але не виплачених сум пенсії та вимоги про перерахунок пенсії за минулий період. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду позовних вимог у частині періоду з 10.10.2022 по 12.04.2025.
Колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги позивача в частині вимоги зобов`язати ГУ ПФУ щомісячно у подальшому виплачувати пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до статті 5 КАС України судовому захисту підлягає порушене право, свобода чи законний інтерес особи.
Обов`язковою передумовою задоволення позову є встановлення наявності порушення права на момент звернення особи до суду.
Адміністративний суд не може вирішувати спір щодо правовідносин, які ще не виникли, та встановлювати обов`язки суб`єкта владних повноважень на випадок можливого порушення права у майбутньому.
Суд першої інстанції вже зобов`язав відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 13.04.2025 виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком, чим відновлено його порушене право у межах спірних правовідносин.
Сам факт побоювання позивача щодо можливого невиконання чи неналежного виконання судового рішення у майбутньому не може бути самостійною підставою для судового захисту права, яке на відповідний момент ще не порушено.
Крім того, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України, а тому належне виконання рішення суду забезпечується передбаченими законом механізмами його виконання і не потребує додаткового вирішення судом вимог щодо гіпотетичних майбутніх порушень.
Відтак висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї частини позову є правильним. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права на перерахунок пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком.
Водночас доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції положень статей 122, 123 КАС України та не спростовують правильності відмови у задоволенні позовної вимоги, заявленої на майбутнє.
Суд першої інстанції повно та правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави, передбачені статтею 317 КАС України, для скасування або зміни оскаржуваного рішення відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів —
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 — залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко