ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/426/26 пров. № А/857/26519/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Валюха В.М.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року (головуючий суддя Мартиць О.І.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Тернопіль у справі №500/426/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо застосування (в формулі розрахунку) розміру 1762 гривні, при визначенні розмірів посадових окладів та окладу за військове звання, з яких нараховане та виплачене грошове забезпечення щомісячне (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби і премія) та одноразове (допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток) за періоди з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок грошового забезпечення, виплаченого за періоди з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025, в тому числі, посадового окладу, окладу за військове звання, надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, премії, а також допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток, розрахованих виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами про Державний бюджет України на 2023 та 2025 роки станом на 01 січня відповідного календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законами про Державний бюджет України на 2023 та 2025 роки станом на 01 січня відповідного календарного року) та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо застосування (в формулі розрахунку) розміру 1762 гривні при визначенні розмірів посадових окладів та окладу за військове звання, з яких нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення щомісячне (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби і премія) та одноразове (грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога при звільненні, грошова компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток (у разі їх виплати)) за періоди з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, виплаченого ОСОБА_1 за періоди з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025, в тому числі посадового окладу, окладу за військове звання, надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, премії, а також грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток (у разі їх виплати), розрахованих виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням вимог статті 7 КАС України, а також того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб у зв`язку з його невідповідністю правовим актам вищої юридичної сили, вказані положення Постанови КМУ №481 не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Як наслідок, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перерахунку грошового забезпечення у спірні періоди відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, положень Постанови КМУ №704, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 та на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ №704, для проведення спірних нарахувань. При цьому суд зазначив, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо вимог позову, які стосуються перерахунку грошового забезпечення з урахуванням не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року та в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що пунктом 4 постанови КМУ №704 від 30.08.2017, в редакції постанови КМУ №103 від 21.02.2018, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Визнання нечинним акту КМУ №103 від 21.02.2018 не поновлює дію акта, який визнаний ним таким, що втратив чинність. Так, з 20.05.2023 у постанові №481 від 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України врегульовано питання щодо визначення для військовослужбовців посадового окладу і окладу за військовим званням, встановлюючи фіксовану розрахункову величину у розмірі 1762 грн. Вказує на те, що прохання позивача перерахувати та виплати йому спірне щомісячне та одноразове грошове забезпечення з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025 відповідно до постанови №704, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови №704, помилково мотивоване зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року згідно із Законом №2710-ІХ та Законом № 4059-ІХ. Таким чином, вимоги позивача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт, є безпідставні.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 13.02.2023 по 20.11.2025 проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_5 , такі обставини визнаються відповідачем і підтверджуються його листом від 30.01.2026 №11/2/1339.
За змістом цього ж листа позивач з 13.02.2023 по 20.12.2025 перебував у військових званнях "солдат", "старший солдат" та на посадах за 3,4 тарифними розрядами. При розрахунку щомісячного грошового забезпечення та одноразових (щорічних) видів грошового забезпечення застосовувався розмір 1762 грн відповідно до вимог Постанови №704. 
Позивач вважаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 неправильно нараховувалося та виплачувалося йому грошове забезпечення за спірний період без використання розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого на 1 січня відповідного календарного року. 
Вважаючи дії відповідача щодо не проведення належного перерахунку грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина 3 статті 9 вказаного Закону).
Частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення військовослужбовцям у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.
Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (чинна на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція №260), якою визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
За приписами пункту 1.2 розділу І Інструкції №260 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 30.1 розділу XXX Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Також відповідно до пункту 33.1 розділу XXXIII Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 (далі - Постанова №704) затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Держприкордонслужби.
Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби та Державної спеціальної служби транспорту.
Пунктом 4 Постанови №704, в первинній редакції, встановлювалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містили примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Тобто вказані додатки до пункту 4 Постанови № 704 дублювали положення пункту 4 Постанови №704 в частині зазначення розрахункової величини - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
Постанова №704 набрала чинності з 01.03.2018.
Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» внесені зміни та у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Вказана постанова набрала чинності 24 лютого 2018 року.
Отже, з 24 лютого 2018 року змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року .
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 400/6214/21 від 19 жовтня 2022 року.
Враховуючи викладене, оскільки зміни, внесені Постановою № 103, зокрема, до пункту 4 Постанови № 704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є Постанова № 704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, за якими після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, судова колегія доходить висновку, що пункт 4 Постанови № 704 з 29.01.2020 року застосовувався у наступній редакції:
Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В свою чергу, 20 травня 2023 року Постановою № 481 скасовано дію підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до Постанови № 103 та внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704, відповідно до яких абзац перший зазначеного пункту викладено у наступній редакції:
Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Зазначені зміни набули чинності 20 травня 2023 року.
Отже, з дати набуття чинності зазначених змін, розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб визначено сталу величина у розмірі 1762 гривні, а не розмір прожиткового мінімуму.
Надалі, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі № 320/29450/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови № 481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 .
Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 320/29450/24 - 18.06.2025 року, діє первинна редакція пункту 4 Постанови № 704.
Водночас, така діє до 16 липня 2026 року, дня постановлення Верховним Судом постанови, якою, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі № 320/29450/24 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року скасовано та в задоволенні позову про визнання дій Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови № 481 неправомірними та визнання протиправним та нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 - відмовлено.
Прожитковий мінімум, встановлений Законом № 2710-IX - 2102,00 грн., а Законом № 4059-ІХ - 3028,00 грн, які мають враховуватися для визначення посадових окладів, та такі є очевидно більшими розрахунковими величинами, ніж стала цифра 1762 грн, яка встановлювалась Постановою № 481.
Тобто, у спірному випадку, з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 і по 20.11.2025 грошове забезпечення позивача повинно розраховуватись із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а саме станом на 01.01.2023 за Законом № 2710-IX - 2102 та станом на 01.01.2025 за Законом № 4059-ІХ - 3028,00 грн.
Відповідач, відмовляючи у здійснені перерахунку грошового забезпечення, виплаченого позивачу за періоди з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025, у тому числі посадового окладу, окладу за військове звання, надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, премії, а також допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток, розрахованих виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого в розмірі, відмінному від того, що визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025, діяв протиправно.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо застосування (в формулі розрахунку) розміру 1762 гривні при визначенні розмірів посадових окладів та окладу за військове звання, з яких нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення щомісячне (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби і премія) та одноразове (грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога при звільненні, грошова компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток (у разі їх виплати)) за періоди з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025 та належним способом захисту порушеного права зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, виплаченого ОСОБА_1 за періоди з 13.02.2023 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 20.11.2025, в тому числі посадового окладу, окладу за військове звання, надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, премії, а також грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток (у разі їх виплати), розрахованих виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі № 500/426/26 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя | | Т. І. Шинкар
судді | | В. М. Валюх
| | І. І. Запотічний