ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2026 Справа № 917/1371/25 

за позовною заявою Державної екологічної інспекції Центрального округу, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039
до Карлівської міської ради, вул. Полтавський шлях, 85, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39500
ІІІ особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" (39500, Україна, Полтавський р-н, Полтавська обл., місто Карлівка, вулиця Великотирнівська, будинок 51, код ЄДРПОУ 03770907)
про стягнення коштів
Суддя Кльопов І.Г.
Секретар Назаренко Я.А.
Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: Державна екологічна інспекція центрального органу звернулася з позовною заявою до Карлівської міської ради про стягнення збитків заподіяних державі внаслідок засмічення земель в сумі 1824000,00 грн. (один мільйон вісімсот двадцять чотири тисячі грн. 00 коп.)
За результатами автоматизованого розподілу судової справи справу передано на розгляд судді Погрібної С.В.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.07.2025 року позовну заяву прийняно до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
30.07.2025 року на адресу суду через підсистему “Електронний суд” від Карлівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач виклав свої доводи і міркування та просив в задоволенні позову Державої екологічної інспекції центрального регіону відмовити в повному обсязі. (вх. № 9983).
01.08.2025 року на адресу суду через підсистему “Електронний суд” від Державної екологічної інспекції центрального округу надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. (вх. №10119).
04.08.2026 року на адресу суду через підсистему “Електронний суд” від Карлівської міської ради надійшли заперечення (вх. №10217).
Ухвалою господарського суду від 25.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Відповідно до розпорядження № 173 від 01.12.2025 року у зв`язку зі відрядженням судді Погрібної С.В. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 917/1371/25.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи справу передано на розгляд судді Кльопову І. Г.
Ухвалою господарського суду від 03.12.2025 року справу № 917/1371/25 прийнято до провадження суддею Кльоповим І. Г та призначено її до судового розгляду на 29.01.2026 року.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.01.2026 року клопотання відповідача про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження та залучення до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорe задоволено та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Україна”, код ЄДРПОУ – 03770907, вул. Великотирнівська, 51, м. Карлівка, 39500.
23.03.2026 року на адресу суду через підсистему “Електронний суд” надійшли пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна”, в яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, посилається на відсутність правових підстав для задоволення позову (вх. № 3733).
31.03.2026 року на адресу суду через підсистему “Електронний суд” від Державної екологічної інспекції центрального округу надійшли додаткові пояснення у справі з проханням задовольнити позов в повному обсязі. (вх. № 4185).
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.04.2026 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.
Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши і оцінивши подані докази, заслухавши представників сторін суд, встановив:
Державною екологічною інспекцією центрального округу при проведенні позапланового заходу (перевірки) дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю “Україна” в адміністративних межах Карлівської міської ради неподалік вулиці Великотирнівська, в м. Карлівка виявлено земельну ділянку площею 2 га (просторові геокоординати ділянки 49.481, 35.058) та виявлено розміщення на відкритому грунті відходів комунальних змішаних - код 7720.3.01 (згідно ДК 005-96) середньою товщиною 0,4 м.
Виявлено порушення 02.08.2021 року державними інспекторами з охорони природного середовища центрального округу Шевченко Миколою Миколайовичем та Степаненковим Геннадієм Вікторовичем в присутності директора ТОВ “Україна” Гончаренка Валерія Анатолійовича зафіксовано шляхом складення детального опису засміченої земельної ділянки
04.08.2021 року Державна екологічна інспекція центрального округу звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо отримання нормативної грошової оцінки земельної ділянки 
Листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 43/42-21 від 12.08.2021 року Державна екологічна інспекція центрального округу повідомлена, що зазначена земельна ділянка відповідно матеріалів по перерозподілу земель між землекористувачами на території Карлівської міської ради Полтавської області віднесена до земель сільськогосподарського призначення (територія бувшого господарського двору) та розташована за межами населеного пункту м. Карлівка.
Додатковим листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 108/42-21 від 25.08.2021 року Державна екологічна інспекція центрального округу проінформована, що нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Полтавській області (1 га) станом на 01.01.2021 року становить 30390,00 грн. (тридцять тисяч триста дев`яносто грн. 00 коп.)
05.11.2021 року Державною екологічною інспекцією центрального округу розраховано шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства через засміченням земель відходами на суму 1824000,00 грн. (один мільйон вісімсот двадцять чотири тисячі грн. 00 коп.) та на адресу Карлівської міської ради у зв`язку з бездіяльністю, невиконанням вимог пунктів в, з, и, м ст. 21 Закону України “Про відходи”, пп. 1, 12 ст. 33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” і незабезпечення ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища направлено претензію № 208/07-17/2021.
10.04.2025 року Державною екологічною інспекцією центрального округу на адресу Карлівської міської ради направлено листа № 02.2-10/2056 щодо надання інформації та 10.07.2025 року до Господарського суду Полтавської області подано позовну заяву.
Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив і додаткових поясненнях та стягнути з Карлівської міської ради 1824000,00 грн. (один мільйон вісімсот двадцять чотири тисячі грн. 00 коп.) збитків заподіяних державі внаслідок засмічення земель та 27360,00 грн. (двадцять сім тисяч триста шістдесят грн. 00 коп.) судового збору. 
Позивач зазначає, що під час реалізації своїх повноважень було виявлено порушення природоохоронного законодавства Карлівською міською радою не у відповідності до Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, що передбачає видачу направлення, наказу, акту перевірки, тощо, а у відповідності до вимог ст. 20-2 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”
Відповідач позовні вимоги не визнає, посилається на те, що факт наявності сміття, не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду, що Державною екологічною інспекцією центрального округу не повідомлялося Карлівську міську раду про виявлення сміттєзвалища на земельній ділянці з просторовими геокоординатами 49.481, 35.058, а складання детального опису засміченої земельної ділянки відбулося без присутності уповноважених представників Карлівської міської ради, що взагалі викликає сумніви у правильності визначення площі засмічення земельної ділянки і об`єму відходів та просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Крім того, Карлівська міська рада просить врахувати доводи викладені у відзиві і запереченнях та звертає увагу суду, що земельна ділянка з геокоординатами 49.481, 35.058, на території Карлівської громади відсутня, що в розрахунку шкоди заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства зумовленої засміченням земель відходами наявне посилання на акт про засмічення земель та матеріали спеціальних вишукувань, які відносно Карлівської міської ради не складалися, що державним інспектором необґрунтовано заокруглено нормативну грошову оцінку земельної ділянки та сам розрахунок складено на підставі інформації не підтвердженої належними доказами.
Третя особа в пояснення зазначила про відсутність належних та допустимі доказів, які б підтверджували факт засмічення земельної ділянки, а відтак - і наявність підстав для стягнення з відповідача шкоди та відповідно задоволення позову.
Третя особа посилається на невстановлення належним чином місцезнаходження спірної ділянки, зокрема щодо її розташування в межах або за межами населеного пункту м. Карлівка та про неспівпадіння координат (49.481; 35.058 - Вовча Балка, Полтавська область, за межами населеного пункту м. Карлівка) із розташуванням, визначеним за графічним відображенням і детальним описом (в м. Карлівка)
При прийнятті рішення судом враховано наступне.
Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України “Про охорону навколишнього природного середовища”, Законом України “Про відходи” (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України “Про охорону земель”, Земельним кодексом України, а також іншим спеціальним законодавством.
Статтею 1 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, визначено, що завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів, пов`язаних з історико-культурною спадщиною.
Відповідно до ст.34 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Згідно з приписами ст. 35 Закону України “Про охорону земель”, власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.
Відповідно до ст. 46 Закону України “Про охорону земель” підприємства, установи та організації, а також громадяни, діяльність яких пов`язана з накопиченням відходів, зобов`язані забезпечувати своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об`єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини. Розміщення, збирання, зберігання, оброблення, утилізація та видалення, знешкодження і захоронення відходів здійснюються відповідно до вимог Закону України “Про відходи”.
Вимогами ст. 43 Закону України “Про відходи” (в редакції, чинній станом на 02.08.2021 року) передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.
Відповідно до ст. 56 Закону України “Про охорону земель”, юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Приписи ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” встановлюють, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Частиною 1 ст. 69 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:
- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;
- вину заподіювача шкоди.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №909/285/16, від 04 травня 2022 року у справі №922/3228/20.
Ця ж презумпція вини правопорушника у справах про шкоду, завдану навколишньому природному середовищу, послідовно підтверджена і пізнішою практикою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - постановами від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 02.06.2022 у справі №920/821/18, а також постановою від 18.02.2025 у справі №921/166/24 (п. 5.52 постанови): саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача та причинний зв`язок, тоді як відповідач повинен довести відсутність своєї вини.
Порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання та фізичними особами, через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, допущеного внаслідок дії чи бездіяльності і поширюється на всі землі України незалежно від їх категорії та форм власності визначений Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 27.10.1997 № 171 (далі - Методика).
У пунктах 3.1-3.3 вказаної Методики визначено, що:
- землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення) (пункт 3.1);
- землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища (пункт 3.2);
- факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель (пункт 3.3).
Відповідно до пункту 3.4 Методики, визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об`єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина проникнення.
Згідно з пунктами 3.5, 3.5.1 Методики, при виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди. Об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням.
У постанові від 14.10.2024 у справі № 912/4/24 Верховний Суд вказав, що наведене свідчить про відмінність між засміченням та забрудненням земельної ділянки, яке насамперед полягає в тому, що засмічення земельної ділянки призводить або може призвести до забруднення навколишнього середовища (наприклад землі, надр, води, атмосферного повітря, тощо), в той час як забруднення земельної ділянки, яке відбувається у випадку проникнення певних забруднюючих речовин безпосередньо у ґрунт, призводить до негативних змін саме землі (ґрунту).
Верховний Суд звернув увагу, що відповідно до норм природоохоронного законодавства, зокрема Методики, умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.
Отже, виснував Верховний Суд, забруднення або можливе забруднення навколишнього природного середовища є кваліфікуючими ознаками такого правопорушення, як засмічення земель, за яке передбачено відповідальність у виді відшкодування шкоди.
Наведений висновок є не поодиноким, а сталим підходом Верховного Суду: у постанові від 18.02.2025 у справі №921/166/24 (Керівник Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області проти Підволочиської селищної ради), яка є найбільш подібною за суб`єктним складом до цієї справи (відповідач - орган місцевого самоврядування), Верховний Суд у складі колегії суддів КГС повторно підтвердив (п. 7.63-7.64 постанови), що позивач зобов`язаний довести факт того, що засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, відобразивши це, зокрема, в акті перевірки, оформленому відповідно до пункту 3.3 Методики.
Таким чином, порівняння зі справою № 921/166/24 підтверджує правильність підходу суду у цій справі: визнання органу місцевого самоврядування «власником» несанкціоновано розміщених відходів саме на його території є самостійною підставою відповідальності, проте не звільняє позивача від обов`язку довести належними і допустимими доказами (актом перевірки з відповідними відомостями, протоколами відбору проб ґрунту, висновком спеціальних досліджень тощо) факт того, що виявлене засмічення призвело або могло призвести до забруднення навколишнього природного середовища. У матеріалах цієї справи (на відміну від справи №921/166/24) відсутні будь-які відомості про відбір проб ґрунту, лабораторні дослідження чи висновок експертизи, а отже висновок суду про недоведеність позивачем складу правопорушення додатково узгоджується з найновішою практикою Верховного Суду з цього питання.
Як вбачається з детального опису засміченої земельної ділянки та матеріалів справи, в останніх відсутні відомості, які б підтверджували висновок, що наявність відповідних відходів призвела або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, зокрема відсутні посилання на матеріали ґрунтових досліджень, досліджень поверхневих і підземних вод і атмосферного повітря, відсутні акти відбору проб та протоколи вимірювань, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено вчинення відповідачем такого правопорушення, як засмічення земель, що могло б бути підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Крім того, суд звертає увагу, що Державною екологічною інспекцією центрального округу детальний опис засмічення земельної ділянки від 02.08.2021 року складався без представників Карлівської міської ради, а тому вказане позбавило відповідача надати свої пояснення чи зауваження, і цим самим поставило під сумнів належність та допустимість отриманого доказу.
Разом з тим інформування Карлівської міської ради Державною екологічною інспекцією центрального округу про виявлені порушення відбулося через 3 місяці після складання детального опису та складання розрахунку шкоди, а тому відповідач не мав можливості оперативно відреагувати, зафіксувати стан ділянки на момент виявлення та встановити реальних винуватців засмічення і в його діях суд не вбачає фактів бездіяльності в частині незабезпечення ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища.
Також заслуговують на увагу і доводи представника третьої особи, щодо недоведеності місця розташування спірної земельної ділянки, оскільки судом при співставленні координат (49.481; 35.058) встановлено взаємовиключні відомості щодо місцезнаходження спірної земельної ділянки (за координатами F3J5+95X Вовча Балка, Полтавська область, а за даними Державної екологічної інспекції центрального округу - в адміністративних межах Карлівської міської ради неподалік вулиці Великотирнівська в м. Карлівка).
За змістом ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 25.02.2021 у справі №913/38/20, від 25.02.2021 у справі №904/7804/16, від 26.02.2021 у справі №908/2847/19, від 15.11.2019 у справі №909/887/18).
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (обов`язок доказування і подання доказів).
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, суд зазначає, що сам факт наявності на земельній ділянці сміття, не є достатнім для того, щоб вважати земельну ділянку засміченою і, відповідно, бути підставою для виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земельної ділянки, що призвело, або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.11.2023 у cправі № 922/3877/21, від 13.04.2018 у справі № 904/6886/17, від 27.09.2018 у справі № 909/6/18, від 25.10.2018 у справі № 905/31/17, від 22.11.2018 у справі № 922/3507/16, від 18.02.2025 у справі №921/166/24.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що розміщення на земельній ділянці побутових відходів призвело, або могло призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини, зокрема, матеріалів ґрунтових досліджень, актів відбору проб та протоколів вимірювань тощо, а тому з огляду на установлення судом недоведеності позивачем вчинення відповідачем такого правопорушення, як засмічення земель, суд дійшов переконання, що інші доводи та міркування сторін не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому не потребують детальної відповіді суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 03.09.2026 

Суддя Кльопов І.Г.