Справа № 420/11570/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О. О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фермерського господарства «Агро-Терра» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Фермерське господарство «Агро-Терра» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії регіонального рівня Головного управління ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, про відповідність платника податку фермерського господарства «Агро-Терра» критеріям ризиковості платника податку від 16.04.2026 № 3773;
- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області виключити фермерське господарства «Агро-Терра» з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області від 16.04.2026 № 3773 про відповідність фермерського господарства «Агро-Терра» критеріям ризиковості платника податку є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач вказує, що підприємство понад 6 років здійснює реальну фінансово-господарську діяльність з вирощування та реалізації власної сільськогосподарської продукції, має достатню кількість трудових, земельних і матеріально-технічних ресурсів, а також у повному обсязі надало контролюючому органу первинні документи, які підтверджують реальність здійснених операцій. При цьому відповідач безпідставно застосував п. 8 Критеріїв ризиковості, обмежившись лише загальним твердженням про неповне відображення діяльності та не вказавши конкретних документів, яких не вистачає, чим порушив вимоги, щодо обґрунтованості і вмотивованості акта індивідуальної дії.
Відповідач надав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вважає винесене рішення, щодо відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податків таким, що винесене у відповідності до діючого законодавства.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
27.11.2025 рішенням комісії регіонального рівня Головного управління ДПС в Одеській області № 12820 фермерське господарство «Агро-Терра» включено до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості на підставі п. 8 Критеріїв ризиковості.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, фермерське господарство 12.03.2026 подало контролюючому органу пояснення та копії підтверджуючих документів. Проте 19.03.2026 податковий орган прийняв повторне аналогічне рішення № 2879.
Після повторного надання документів фермерським господарством, комісія Головного управління ДПС в Одеській області 16.04.2026 ухвалила рішення № 3773 про відповідність фермерського господарства «Агро-Терра» критеріям ризиковості з мотиву: «подані документи відображають не у повному обсязі провадження фінансово-господарської діяльності».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.
За правилами п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, в силу вимог п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку, як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.
Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок, як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України встановлений обов`язок платника податків на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови, щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
На виконання вказаних вище норм законодавства позивачем сформовані податкові накладні та надіслані до ЄРПН, проте реєстрація податкових накладних була зупинена.
Пунктом 3 встановлені випадки, коли ПН/РК відповідає ознакам безумовної реєстрації.
Пунктом 5 Порядку встановлено, що платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі ПН/РК, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2). Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються, щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).
Таким чином, згідно з нормами Порядку № 1165 при автоматизованому моніторингу відповідності ПН/РК критеріям оцінки ступеня ризиків спочатку встановлюється підлягає чи ні ПН/РК безумовної реєстрації. Якщо ПН/РК підпадає відповідно до п. 3 Порядку безумовної реєстрації вона не зупиняється, а реєструється.
Відповідно до п. 5 лише всі інші (які не підлягають безумовній реєстрації) перевіряються, щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3), тобто відсутність перевірки ПН/РК вказаним критеріям виключає можливість віднесення суб`єкта господарювання або проведену ним господарську операцію до ризикових.
З оскаржуваного рішення неможливо встановити під час моніторингу та перевірки якої саме податкової накладної та ризикової операції комісія прийшла до висновку відповідності позивача, як платника податку критеріям ризиковості.
Додатком 1 до Порядку № 1165 визначені критерії ризиковості платника податку на додану вартість, зокрема відповідно до п. 8 таким критерієм є контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій/розрахунку коригування.
Згідно з встановленою Порядком № 1165 формою рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (додаток 4) якщо воно приймається з підстави визначеною у п. 8 Критеріїв, то податкова інформація розшифровується, що є логічно-послідовним з огляду на те, що інші критерії є зрозумілими та не потребують розшифровки. У встановленій Порядком № 1165 формі рішення вказується «Підстава (зазначається відповідний пункт критеріїв ризиковості платника податку та, у разі відповідності п. 8 критеріїв ризиковості платника податку розшифровується, яка саме податкова інформація)».
Зміст п. 8 «Критеріїв ризиковості платника податку» стосується конкретної господарської операції, зазначеної в поданій на реєстрацію податковій накладній, яка на підставі податкової інформації є ризиковою та з цих підстав платник податків включається до переліку ризикових, однак з оскаржуваних рішень не вбачається, по якій ризиковій операції та по якій податковій накладній досліджувалася податкова інформація по платнику податків.
Оскільки збір податкової інформації відповідно до ст. 72 Податкового кодексу України є різноманітним та сама інформація є великою, зазначення в рішенні комісії, як підстави його прийняття така інформація повинна бути чітко зазначена, що надає платнику податків визначитись з переліком документів для надання комісії в спростування вказаного рішення, а у разі не прийняття позитивного для платника податків рішення оскаржити його з наведенням відповідних мотивів.
Частиною п`ятою ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 (справа № 822/1878/18, адміністративне провадження № К/9901/4668/19) зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Виходячи із системного тлумачення норм права, наведених вище, суд доходить висновку, що наявність повноважень - це одна з обставин, які входять до предмета доказування у справах цієї категорії, але не єдина. Надання податковому органу відповідних повноважень - це лише передумова подальшої реалізації його управлінських функцій, результатом реалізації чого є прийняття рішення, законність якого підлягає перевірці судом при розгляді справи.
В свою чергу, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог, щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Зазначення податкової інформації в оскаржуваному рішенні по даній справі ставить платника податків у правову невизначеність, оскільки він не обізнаний за якими конкретно операціями він повинен надати комісії документи для прийняття протилежного рішення.
Позивач дійсно надав на адресу комісії повідомлення та копії документи, які на його думку підтверджують неправомірність прийнятого комісією рішення. Проте за результатами розгляду вказаних документів комісією прийнято оскаржуване по даній справі рішення, яке також не містить конкретних мотивів його прийняття.
Крім того, частиною другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На вказані обставини вказує Верховний Суд у правових висновках, щодо аналогічних спірних правовідносин у постанові від 05.01.2021 по справі № 640/11321/20.
Отже, оспорюване рішення не містить обґрунтувань підстав та причин віднесення позивача до ризикових платників податків відповідно до п. 8 Критеріїв ризиковості платників податку.
В ході розгляду цієї справи відповідач не надав документальних доказів, як б надали можливість встановити, яка саме податкова накладна та ризикова операція стала підставою для висновків про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку.
Верховний Суд зазначив, що комісія контролюючого органу, приймаючи рішення з посиланням на те, що у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування, має обґрунтувати суду на підставі якої інформації комісія дійшла такого висновку та надати належні, допустимі докази в підтвердження цієї інформації.
Суд виходить з того, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону та виникнення для нього правових наслідків, у даному випадку, включення його до переліку платників податків, що відповідають критеріям ризиковості, за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем доводи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини першої ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений ним судовий збір.
Керуючись ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов фермерського господарства «Агро-Терра» (67942, Одеська обл., с. Новосамарка, вул. Диканька, 56; ЄДРПОУ: 43172075) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ЄДРПОУ: 44069166) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії регіонального рівня Головного управління ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, про відповідність платника податку фермерського господарства «Агро-Терра» критеріям ризиковості платника податку від 16.04.2026 № 3773.
Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області виключити фермерське господарства «Агро-Терра» з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фермерського господарства «Агро-Терра» сплачений судовий збір у розмірі 2662,4 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01.09.2026.
Суддя Олександр ХУРСА