н\п 2/490/4378/2026 Справа № 490/6005/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Романовій К.Т., за участі представника позивача та відповідачки ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 , в якому просив постановити рішення суду, яким встановити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 2. Вести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчиненого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області від 06.03.2002 року, актовий запис № 498:- у графі «Батьки/Батько» виключити відомості про « ОСОБА_4 »;- в графі «Батько» вказати « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України».
В обгрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Миколаєві народився ОСОБА_1 . Реєстрація народження позивача проведена у відповідності до ст. 135 СК України.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Маяки Одеської області загинув в ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори/приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька не звертався, так як на час відкриття спадщини був малолітнім. Таким чином, у відповідності до 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), позивач прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька. 
В червні 2026 року позивач звернувся до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька, у зв`язку з тим, щопозивачем не надано свідоцтва про смерть спадкодавця та в свідоцтві про народження позивача в графі «батько» зроблена запис про батька зі слів матері. Позивачу рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту, що спадкодавець є батьком позивача. 
Крім позивача є спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , його рідна бабуся, , яка прийняла спадщину після померлого сина у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.)
Ухвалою судді ОСОБА_6 від 03.07.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою суду від 06.07.2026 рокувитребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України належним чином засвідчені копії актових записів: 
- про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запит № 498); 
- про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (номер актового запису не відомий).
Протокольною ухвалою суду від 22.07.2026 року закрито підготовче провадження у справі.
В судовому засіданні представник позивача адвокатка Сидоренко Т.В. підтримала вимоги позову з викладених підстав.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, просила про його задоволення. Підтвердила, що ОСОБА_1 є її рідним онуком, сином її трагічно загиблокго сина ОСОБА_8 . ВЗ його матір`ю ОСОБА_9 вони жили разом в цивліьному шлюбі, народився син ОСОБА_10 , проте його батько ОСОБА_11 загинув і не встигли оформити документи на дитину. вона виховувала ОСОБА_10 змалечку, точно знає, що це рідний син її сина ОСОБА_3 .
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , яка є рідною донькою відповідачки та рідною сестрою померлого ОСОБА_3 , підтвердила факт батьківства її брата відносно позиваач.Зазначила, що вся їх родина сприймає ОСОБА_13 як сина ОСОБА_3 , вони весь цей час підтримують родинні стосунки, ОСОБА_10 фактично виріс в бабусиному будинку. 
Вислухавши пояснення сторні, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги зпідлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.
У пунктах 3,7 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. У пункті 9 цієї Постанови роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Оскільки позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.
Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо в свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Миколаєві народився ОСОБА_1 . Як вбачається з наданого на запит суду копії актового запису про народження позивача № 498 від 06 березня 2002 року , відомості про матір зазначено ОСОБА_9 , а в п. 18 "Підстава запису відомостей про батька" зазначено п. в) заява матері від 06.03.2002 року - ОСОБА_14 .
Як підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Маяки Одеської області загинув в ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю я кого є відповідачка ОСОБА_15 . 
Частиною другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Частина третя статті 53 КпШС України передбачала чотири юридично значимі обставини, які суд бере до уваги при встановленні батьківства: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.
Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.
Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування у цій категорії справ. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні відомості, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливе за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визначення батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Так, в судовому засіданні відповідачка , яка є матір`ю ОСОБА_3 , та його рідна сестра ОСОБА_12 , допитана судом в якості свідка, повністю підтвердили викладені в позові обставини та зазначили, що дійсно позивач є рідним сином ОСОБА_3 , вся родина якого і він сам за життя вважали ОСОБА_10 рідним сином.
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23), від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23)).
Згідно із статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
З урахуванням зазначеного, позов про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 79-81, 141, 258, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчиненого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області від 06.03.2002 року, актовий запис № 498, зазначивши у графі «Батько» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.07.2026 року.

Суддя О.А. Гуденко