Справа № 464/5876/25
пр.№ 2/464/116/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2026 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді    Теслюка Д.Ю., 
за участі секретаря судового засідання    Гирьки К.В.,
прокурора       Грицьківа А.В.,
представника позивача     Вовк І.В.,
представників відповідачів     Пилипіва В.І., Цибака О.В., Кусого А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Франківської окружної прокуратури м.Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, ОСОБА_2 , треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсними акту про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів,

у с т а н о в и в:

заступник керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Сапуцький Р.Я., який діє в інтересах держави в особі Львівської міської ради, 22.08.2025 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., ОСОБА_2 , в якому просить: - визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м, що складається із двох житлових кімнат та кухні (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1025096946101), відумерлою спадщиною, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла у 2022 році, та передати її у власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради; - визнати недійсним акт про проведені електронні торги, складений 21.04.2025 у виконавчому провадженні №77428905 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. щодо продажу двокімнатної квартири, загальною площею 48,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 ; - визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, серії та номер: 837, видане 25.04.2025 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., щодо права власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 48,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім цього, просить стягнути з ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., ОСОБА_2 на користь Львівської обласної прокуратури 48 621,05 грн судового збору, сплаченого при поданні позову.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира АДРЕСА_1 (технічний паспорт від 14.07.1997, довідка ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 05.04.2016) є приватизованою та належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 14.07.1997. Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну їй частку успадкувала ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1-889 від 09.09.2016, виданим державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О., внаслідок чого ОСОБА_5 стала єдиним власником квартири. ОСОБА_5 померла у 2022 році, актовий запис про смерть складено 05.07.2024 Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, видано свідоцтво серії НОМЕР_1 . За життя заповіту вона не склала, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру № 80387482 від 10.03.2025, а також станом на 01.10.2019, 01.01.2022, 01.04.2022, 01.07.2022, 01.10.2022 та 01.12.2022 за адресою: АДРЕСА_2 була зареєстрована тільки ОСОБА_5 . Першою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 05.07.2024 заведено спадкову справу №169/2024 на підставі поданої 05.07.2024 заяви ОСОБА_1 , про прийняття спадщини за законом, мотивованої тим, що померла ОСОБА_5 нібито є її тіткою, а ОСОБА_1 - племінницею (спадкоємцем п`ятої черги за законом у розумінні статей 1265, 1266 ЦК України). Прокурор вважає таку заяву безпідставною, оскільки за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян (повні витяги щодо актових записів про народження та шлюб № 00050256767 від 25.03.2025, № 00051714122 від 10.06.2025, № 00050669336 від 15.04.2025, № 00050668784 від 15.04.2025, № 00050528246 від 08.04.2025, № 00051713960 від 10.06.2025) родинного зв`язку між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_5 не встановлено: батьки ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) не перебувають у спорідненості з батьками спадкодавця ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ). З огляду на вказане, померла не є тіткою ОСОБА_1 , а інших підстав віднести останню до кола спадкоємців за законом не встановлено. Таким чином, враховуючи, що з часу смерті ОСОБА_5 у 2022 році минуло три роки, а також відсутність законних спадкоємців після її смерті за законом або за заповітом (або якщо такі й наявні, то не прийняли спадщину), майно, яке перебувало у власності на момент її мерті – квартира АДРЕСА_1 є відумерлою спадщиною та підлягає передачі у власність територіальної громади м.Львова. Разом з тим, з огляду на наявність відкритої спадкової справи №169/2024, відкритої після смерті ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, вбачається наявність спору про право, а відтак неможливість розгляду цієї справи в окремому проваджені. 
Щодо вимог про визнання недійсними акту про проведені електронні торги та свідоцтва зазначив, що на розгляді Сихівського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 464/5335/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення боргу (провадження відкрито ухвалою суду від 21.08.2024). Рішенням суду від 22.01.2025 позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 09.10.2021 у розмірі 70 000 доларів США. На підставі виконавчого листа № 464/5335/24, виданого 05.03.2025, приватним виконавцем Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження № 77428905 та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_5 - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 21.04.2025 складено акт про проведені електронні торги щодо реалізації вказаного майна. На підставі цього акту приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В. 25.04.2025 в порядку статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» видано ОСОБА_2 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів № 837 та проведено державну реєстрацію права власності останнього на квартиру. Приватний виконавець Білецький І.М. проігнорував наявні дані про смерть боржника ОСОБА_5 , отримані, зокрема, від органів ДПС (закриття реєстраційного номера облікової картки платника податків) та Пенсійного фонду України, та такий не звернувся із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану для верифікації факту смерті і не вжив заходів до заміни сторони виконавчого провадження її правонаступниками, а натомість звернув стягнення та реалізував майно померлої особи. 
Окрім цього, за інформацією з офіційного веб-сайту ДП «СЕТАМ» (setam.net.ua) електронні торги за лотом № 571763 (виконавче провадження № 77428905) визнані такими, що не відбулися; протокол № 634430 від 17.04.2025, зазначений в оспорюваному акті приватного виконавця, за результатами пошуку на сайті відсутній. Листом ДП «СЕТАМ» № 511/9480-5-25/17 від 11.08.2025 повідомлено, що ОСОБА_2 як переможець аукціону не виконав визначеного протоколом № 634430 обов`язку зі сплати різниці між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди за організацію та проведення електронного аукціону (2 850,00 грн, оскільки майно реалізовано за ціною, вищою від стартової), у зв`язку з чим ДП «СЕТАМ» позбавило його статусу переможця, визнало електронний аукціон таким, що не відбувся, та сформувало новий протокол № 635515, який є актуальним. Оспорюваний акт містить також описки (по батькові « ОСОБА_11 » замість « ОСОБА_12 »; дату надходження коштів на депозитний рахунок — 27.10.2022). Таким чином, зважаючи на те, що боржник у виконавчому провадженні №77428905 помер задовго до його відкриття, у зв`язку з чим державний виконавець був зобов`язаний зупинити виконавче провадження та не звертати стягнення на майно такого боржника, як і не організовувати публічні торги з продажу його майна, які згідно з протоколом №635515 від 17.04.2025, не відбулись, враховуючи при цьому, що ОСОБА_2 не виконав свого обов`язку зі сплати додаткової винагороди та був позбавлений статусу переможця, відтак складений на підставі протоколу №634430 проведення електронних торгів від 17.04.2025 приватним виконавцем Білецьким І.М. акт від 21.04.2025 про проведені електронні торги підлягає визнанню в судовому порядку недійсним, з підстав недодержання в момент його складення вимог, установлених частинами першою ст.203 ЦК України, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Вважає, що єдиним ефективним способом для відновлення становища, що існувало до видачі приватним нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, за наслідками чого проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та поновлення прав позивача є визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого 21.04.2025 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., що забезпечить можливість виконання рішення суду про визнання спадщини відумерлою.
Ухвалою від 26.08.2025 задоволено заяву заступника керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Сапуцького Р.Я. в інтересах держави в особі Львівської міської ради про забезпечення позову та застосовано заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1025096946101.
Ухвалою від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
Від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Пилипіва В.І. 17.09.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній заперечив щодо позовних вимог, просив в задоволенні таких відмовити повністю з огляду на таке. Зазначив, що ОСОБА_2 17.04.2025 взяв участь в електронному аукціоні за лотом № 571763 та, подавши особливу ставку 1 898 800 грн, тобто на 57 000 грн вище стартової ціни, став переможцем. Вказану суму внесено на рахунок організатора торгів. Після отримання акту приватного виконавця про проведені електронні торги приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В. 25.04.2025 в порядку статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та проведено державну реєстрацію права власності. Необхідність сплати різниці у сумі 2 850 грн виникла виключно внаслідок пропозиції ОСОБА_2 ціни, вищої за стартову, і не пов`язана з умисним невиконанням обов`язків як передумовою визнання переможцем. Вказав, що несплата була формальною, не порушила прав організатора чи інших осіб і на цей час усунута - суму сплачено 09.09.2025. Видача 21.04.2025 приватним виконавцем акту про проведені торги була для ОСОБА_2 підтвердженням виконання ним усіх вимог переможця та правомірності державної реєстрації права власності, що спростовує твердження про недобросовісність набуття.
Від прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Ю.Машталяра 25.09.2025 надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якій позовні вимоги підтримав, зазначивши, що листом ДП «СЕТАМ» № 511/9480-5-25/17 від 11.08.2025 підтверджено невиконання ОСОБА_2 обов`язку зі сплати різниці 2 850 грн, позбавлення його статусу переможця та формування нового протоколу № 635515. З огляду на передбачувану поведінку учасника електронного аукціону та доступність цих відомостей ОСОБА_2 був обізнаний про відсутність підстав вважати себе переможцем, а сплата ним різниці лише 09.09.2025 факту такої обізнаності не спростовує. Наведене, на думку прокурора, повністю спростовує доводи відзиву про добросовісність набувача.
Ухвалою від 03.10.2025 витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. копію матеріалів виконавчого провадження №77428905 з примусового виконання виконавчого листа №464/5335/24, виданого 05.03.2025 Сихівським районним судом м.Львова.
На виконання ухвали суду від 03.10.2025 на адресу суду 31.10.2025 через систему «Електронний суд» надійшла витребувана інформація.
Ухвалою від 18.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.
Ухвалою від 18.02.2026 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 .
Ухвалою від 01.06.2026 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 .
Від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Білика П.Б. 29.06.2026 надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначив, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту, зокрема, покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц (пункти 114–118), зазначив, що оспорювання документів, які оформлюють та посвідчують перехід права (акта про проведені торги, свідоцтва), і скасування державної реєстрації не є ефективним способом захисту, а належним є витребування майна (віндикація), яке прокурором не заявлено. Вказав на відсутність підстав для подання позову прокурором в інтересах держави в особі Львівської міської ради, оскільки прокурором не доведено факту неналежності здійснення Львівською міською радою повноважень щодо захисту суспільних інтересів. Зазначив, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки про порядок і розмір оплати його повідомляв приватний виконавець, недоплата незначна – 2 850 грн, яка згодом була сплачена, а про смерть боржниці ОСОБА_2 не знав. Також приватний нотаріус, перевіривши документи, у встановлено законом порядку видав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.
Від представника відповідача приватного виконавця Білецького І.М. 07.07.2026 надійшли додаткові пояснення, в яких просив відмовити в позові в частині визнання недійсним акта про проведені електронні торги. Зазначив, що рішення від 22.01.2025 у справі № 464/5335/24 набрало законної сили 24.02.2025 і на час відкриття виконавчого провадження (06.03.2025), проведення торгів (17.04.2025) та складення акта (21.04.2025) було чинним, а переглянуто за нововиявленими обставинами лише 10.11.2025 - до того ж за заявою Львівської міської ради, яка учасником справи № 464/5335/24 не була. Зазначив, що отримані 06.03.2025 відомості державних реєстрів (відповідь Пенсійного фонду України про нарахування боржниці доходу до серпня 2024 року; відповідь ДФС про відсутність її обліку як фізичної особи - підприємця) на момент відкриття провадження та торгів не свідчили про смерть боржниці, а закон не покладає на виконавця обов`язку ініціативно звірятися з реєстром актів цивільного стану за відсутності підстав. Відповідь ДПС про закриття реєстраційного номера облікової картки платника податків отримано лише 22.04.2025 (після торгів), ця відомість непряма та має кілька можливих підстав і не посвідчує факт смерті, а того ж дня виконавець сформував платіжну інструкцію про списання коштів з рахунку боржниці. Доводи щодо недоліків постанови про опис та арешт майна вважає такими, що не стосуються предмета спору. 
На адресу суду 09.07.2026 від представника Львівської міської ради – Вовк І.В. надійшли додаткові письмові пояснення, в яких остання зазначила, що зі смертю ОСОБА_5 у територіальної громади виник обов`язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, а квартира є відумерлою спадщиною і підлягає передачі громаді. Також вказала, що дотримання правил проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину (постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі № 370/1448/20), а акт про проведені торги є правочином (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 465/650/16-ц, від 23.01.2019 у справі № 522/10127/14-ц). Рішення від 22.01.2025 у справі № 464/5335/24 переглянуто за нововиявленими обставинами та 10.11.2025 його скасовано, ухвалено нове рішення про стягнення заборгованості лише з ОСОБА_3 , а провадження щодо ОСОБА_5 закрито у зв`язку з її смертю, відтак на момент відкриття виконавчого провадження боржника не існувало. Окрім цього, прокурором обрано належний спосіб захисту, оскільки Львівська міська рада на момент незаконного відчуження спірної квартири не була її власником, у зв`язку з чим законодавчі підстави для застосування віндикаційного позову відсутні.
В судовому засіданні прокурор Грицьків А.В. та представник позивача Львівської міської ради – Вовк І.В. позов підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, просили такий задовольнити.
Представники відповідача ОСОБА_2 – адвокати Пилипів В.І. та Цибак О.В. щодо задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях.
Представник відповідача приватного виконавця Білецького І.М. – адвокат Кусий А.В. просив відмовити в задоволенні позову в частині визнання недійсними акту про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Грошев І.О. в судове засідання не з`явились, в заяві від 12.02.2026 останній просив розгляд справи проводити за їх відсутності.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_3 належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її частку успадкувала ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1-889 від 09.09.2016, відтак ОСОБА_5 стала єдиним власником вказаної квартири.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла приблизно в 2022 році, про що 05.07.2024 Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 23. 
На підставі заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом Першою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області заведено спадкову справу №169/2024 після смерті ОСОБА_5 . У своїй заяві ОСОБА_1 вказала, що померла ОСОБА_5 є її тіткою.
Згідно з матеріалами спадкової справи №169/2024 та відповіді Першої львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 02.10.2025 ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після спливу шестимісячного терміну для прийняття спадщини, а місце проживання останньої та померлої є різними, відтак ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину. Також, відсутні докази родинних зв`язків із померлою ОСОБА_5 .
Під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_3 , який є рідним братом спадкодавиці, за відсутності спадкоємців попередніх черг належав би до другої черги спадкоємців за законом (ст.1265 ЦК України). Проте спадкової справи за його заявою не заведено, доказів його проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини немає, а тому підстав вважати, що він прийняв спадщину (ст.ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України), не встановлено.
Згідно з інформаційними довідками із Спадкового реєстру №77564963 та №77564973 від 05.07.2024 в реєстрі відсутні заповіти та спадкові договори від імені ОСОБА_5 , спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 також відсутні. 
Згідно з даних реєстру Львівської міської територіальної громади (Сихівський район) за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.01.2022, 01.04.2022, 01.07.2022, 01.10.2022 та 01.12.2022 була зареєстрована одна особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була знята з реєстрації 09.09.2024 у зв`язку із смертю (т.1, а.с.35).
Як вбачається із матеріалів справи, Франківська окружна прокуратура м.Львова звернулась із позовом до суду в інтересах держави в особі Львівської міської ради, в якому серед іншого просить визнати квартиру  АДРЕСА_1  відумерлою спадщиною, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла у 2022 році, та передати її у власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради.
За правилами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).
Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття зобов`язує орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Така заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Таким чином, у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.
З метою захисту цього законного інтересу законодавець передбачив положеннями ч. 5 ст. 1277 та ст. 1283 ЦК України, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою його збереження.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відтак, у спірних правовідносинах органом місцевого самоврядування, через який територіальною громадою безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування, є Львівська міська рада.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Листом Франківської окружної прокуратури м.Львова від 03.06.2025 повідомлено Львівську міську раду, як компетентний орган, про наявність підстав для звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, з метою захисту інтересів територіальної громади, та надано можливість відреагувати за наслідками отримання відповідної інформації. У відповідь на такий лист Львівська міська рада повідомила, що така не зверталась із заявою про визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_5 .
Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.
Згідно з ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Львівська міська рада є органом, що представляє територіальну громаду м.Львова та здійснює від імені територіальної громади м.Львова повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.
Враховуючи наведене, звернення прокурора до суду із цією позовною заявою спрямоване на захист інтересів територіальної громади м.Львова щодо вирішення питання про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки Львівською міською радою, як компетентним органом, не здійснено належним чином захисту таких інтересів.
Таким чином, доводи відповідача  ОСОБА_2 про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави не заслуговують на увагу.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
В цій справі судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , з метою спадкування майна померлої ОСОБА_5 , зверталась в Першу львівську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , відтак вказане свідчить про наявність спору про право та зумовлює розгляд вимоги в порядку позовного, а не окремого провадження. 
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.01.2025 у справі № 464/5335/24 з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно стягнуто на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 70 000 доларів США. 
На підставі виконавчого листа № 464/5335/24 від 05.03.2025 приватним виконавцем Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження, згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №77428905 від 06.03.2026 (т.2, зворот а.с.4-5).
Відповідно до постанови приватного виконавця від 07.03.2025 у виконавчому провадженні №77428905 проведено опис на накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., що належить боржнику ОСОБА_5 (т.2, а.с. 15-16).
Згідно з матеріалами виконавчого провадження №77428905 17.03.2025 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, цього ж дня на адресу приватного виконавця надійшов звіт про незалежну оцінку вартості арештованого майна боржника, який виготовлений суб`єктом оціночної діяльності – ПП «Західний консалтинговий центр».
Приватним виконавцем Білецьким І.М. 21.04.2025 складено акт про проведені електронні торги, згідно з яким відповідно до протоколом проведення електронних торгів №634430 від 17.04.2025 ДП «СЕТАМ» торги з реалізації вказаного нерухомого майна відбулися та переможцем торгів став ОСОБА_2 . На депозитний рахунок приватного виконавця 27.10.2022 надійшли кошти в сумі 1 803 860 грн від ОСОБА_2 за придбання на СЕТАМ прот.№634430 від 17.04.2025, лот. №571763. Майно, яке належить боржнику ОСОБА_5 , придбане за сумою 1 898 800 грн (т.2, а.с.45).
Згідно з платіжною інструкцією №150322 від 22.04.2025 приватним виконавцем Білецьким І.М. перераховано на рахунок стягувача ОСОБА_4 1 623 065,78 грн як кошти, отримані від реалізації майна боржника ОСОБА_5 , згідно з в/л 464/5335/24 від 05.03.2025 в межах виконавчого провадження 77428905 (т.3, а.с. 58), після чого, у зв`язку із надходженням від ОСОБА_4 заяви про повернення виконавчого документа, приватним виконавцем 06.05.2025 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Як вбачається із свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого 25.04.2025 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №837, ОСОБА_2 належить на праві власності майно, яке складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв.м., вартістю 1 898 800 грн, що раніше належало ОСОБА_5 , яка придбана ОСОБА_2 за 1 898 800 грн (т.1, а.с. 81).
На підставі вказаного вище свідоцтва право власності на квартиру АДРЕСА_1 25.04.2025 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1025096946101) (т.1, а.с. 28).
Вже під час розгляду даної справи по суті, Сихівським районим судом м.Львова 10.11.2025 задоволено заяву Львівської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22.01.2025 у справі № 464/5335/24, скасовано дане рішення та ухвалено нове рішення, яким заборгованість стягнуто лише з ОСОБА_3 , а провадження в частині вимог до ОСОБА_5 закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з її смертю. 
Щодо позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади суд зазначає таке.
Судом встановлено, що передбачені статтею 1277 ЦК України матеріально-правові передумови для визнання спадщини відумерлою (смерть спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли б спадщину, сплив однорічного строку) наявні. ОСОБА_5 померла у 2022 році, заповіту не залишила. ОСОБА_1 , за заявою якої заведено спадкову справу, родинного зв`язку зі спадкодавицею не підтвердила і спадщини не прийняла. ОСОБА_3 , який є рідним братом спадкодавиці та за відсутності спадкоємців попередніх черг належав би до другої черги спадкоємців за законом (стаття 1265 ЦК України), із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк не звертався, а доказів прийняття ним спадщини матеріали справи не містять.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), на яку покликається сторона відповідача ОСОБА_2 , зроблено такі висновки:
«58. Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, провадження № 14-235цс18), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.
73. За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.
74. Розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду дійшла до таких висновків.
75. Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.
76. Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.
77. Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.
78. Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.
79. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що уніфіковане застосування закону обумовлює його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність, а також гарантує учасникам процесу передбачуваність судового рішення.
80. Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.
81. Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
82. Проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, Велика Палата вважає, що у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.
83. Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».
84. Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.
85. Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.
86. Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
87. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем».
У таких справах по аналогії закону підлягають застосуванню положення статті 1280 ЦК України, відповідно до яких територіальна громада має право вимагати передання (витребування) спадкового майна в натурі від особи, яка незаконно заволоділа ним. Проте така можливість виключається в разі відчуження спадкового майна на користь добросовісного набувача. У разі продажу спадкового майна іншій особі, яка є добросовісним набувачем, закон передбачає спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців лише шляхом отримання грошової компенсації.
У справах про визнання спадщини відумерлою та передання (витребування) спадкового майна в натурі на користь територіальної громади від особи, яка незаконно заволоділа ним, визначальним є встановлення добросовісності або недобросовісності набувача. Судові рішення, постановлені за відсутності такої перевірки, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України) і презюмується, доки не доведено протилежне. Обов`язок довести недобросовісність набувача покладається на сторону, яка на неї посилається, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Добросовісним є набувач, який у момент набуття майна не знав і, проявивши розумну обачність, не міг знати про відсутність в особи, яка відчужує майно, права на його відчуження чи про інші вади набуття. За усталеною практикою Верховного Суду придбання майна на прилюдних (електронних) торгах у порядку виконання судового рішення є одним із найбезпечніших способів набуття майна, а наслідки помилок державних органів та організатора торгів, які не перебувають під контролем набувача, не можуть самі по собі свідчити про його недобросовісність і не повинні перекладатися на нього як надмірний індивідуальний тягар.
Застосовуючи наведене до обставин цієї справи, суд встановлює таке. Спірна квартира належала ОСОБА_5 і була реалізована в порядку примусового виконання судового рішення за її борговим зобов`язанням. ОСОБА_2 виступив покупцем (набувачем) на електронних торгах. Право власності він набув на підставі складеного приватним виконавцем акта про проведені електронні торги, посвідченого приватним нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та державної реєстрації, тобто через передбачену законом публічну процедуру, покликану упевнити набувача в правомірності відчуження. При цьому, як зазначила сторона відповідача ОСОБА_2 , за фактичне проведення торгів відповідав приватний виконавець, зокрема саме за його посередництва було сформовано вартість квартири, він повідомляв ОСОБА_2 про суми, які підлягали сплаті, та прийняв від нього оплату за квартиру як повну її вартість згідно з умовами торгів. Та обставина, що організатор торгів (ДП «Сетам») визнав аукціон таким, що не відбувся, у зв`язку з несплатою переможцем різниці у сумі 2 850 грн, стосується виконання зобов`язання переможця перед організатором торгів, а не правомірності самого продажу квартири на торгах. Попри це приватний виконавець прийняв повну оплату, склав акт про проведені електронні торги, а нотаріус на його підставі видав відповідне свідоцтво, і саме на ці дії та офіційні документи суб`єктів, які здійснюють делеговані державою функції, ОСОБА_2 правомірно покладався при державній реєстрації права власності. Різниця у сумі 2 850 грн мала похідний та формальний характер і в подальшому була сплачена. За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_2 у момент набуття майна знав або, проявивши розумну обачність, міг знати про наявність обставин, що перешкоджали набуттю ним права власності. Належних і допустимих доказів його недобросовісності позивачем не надано, а презумпція добросовісності набувача стороною позивача не спростована. З огляду на те, що наслідки помилок державних органів та осіб, які здійснюють делеговані державою функції, не можуть перекладатися на набувача, який добросовісно покладався на їхні дії та видані ними офіційні документи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири.
Відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України майно, яке було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, не може бути витребувано від добросовісного набувача. Отже, спірна квартира не може бути витребувана від ОСОБА_2 , а інтерес територіальної громади за таких обставин може бути забезпечений не поверненням майна в натурі, а в передбачений законом спосіб, зокрема шляхом стягнення грошової компенсації.
Водночас у цій справі прокурором не заявлено вимог про витребування спірного майна чи про стягнення його вартості (грошової компенсації). З огляду на це визнання спадщини відумерлою з одночасною передачею квартири у власність територіальної громади за встановлених обставин не здатне реально відновити чи забезпечити інтерес громади, оскільки квартира їй у натурі не належить, така вибула зі складу спадкового майна внаслідок правомірної примусової реалізації та не може бути витребувана від добросовісного набувача.
Щодо вимог про визнання недійсними акта про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів суд зазначає таке. Акт про проведені електронні торги і свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів є документами, що лише оформлюють та посвідчують перехід права власності до набувача за результатами торгів, і самі по собі прав не породжують. Тому за правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду вимоги про визнання недійсними таких документів є неналежним способом захисту (постанови від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 та від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16).
Щодо доводів прокурора про те, що організатор торгів визнав електронний аукціон таким, що не відбувся, і що приватний виконавець не мав підстав складати акт, то такі стосуються правомірності проведення торгів та дій виконавця. Проте, навіть у разі їх обґрунтованості належним способом захисту в такому випадку є не визнання недійсними акта і свідоцтва, а витребування майна від набувача, якого прокурор не заявив. Крім того, право власності на спірну квартиру зареєстроване за добросовісним набувачем, а майно, продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, не може бути витребувано від добросовісного набувача (ч.2 ст. 388 ЦК України), тому визнання недійсними зазначених документів не повертає квартири до складу спадкового майна і не відновлює інтересу територіальної громади.
Доводи прокурора про те, що приватний виконавець проігнорував відомості про смерть боржника ОСОБА_5 , не зупинив виконавчого провадження та не вжив заходів до заміни сторони її правонаступниками (п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20), суд оцінює таким чином. Ці доводи стосуються правомірності дій приватного виконавця у виконавчому провадженні і можуть свідчити про їх дефектність. Такі порушення, якщо їх допущено, є діями держави в особі приватного виконавця, а не набувача, який добросовісно покладався на видані виконавцем та нотаріусом офіційні документи, а тому їх наслідки не можуть перекладатися на добросовісного набувача. Також вони не роблять належними та ефективними заявлені прокурором вимоги про визнання недійсними акта і свідоцтва та не усувають обмеження, встановленого ч. 2 ст. 388 ЦК України. Окрім цього, суд вирішує справу в межах заявлених вимог, а правомірність виконавчого провадження предметом цього позову не є. Окрім цього, відумерла спадщина переходить до територіальної громади обтяженою боргами спадкодавця, які вона зобов`язана задовольнити в межах вартості одержаного у спадщину майна (ст.ст. 1281, 1282 ЦК України). Оскільки спірна квартира була реалізована саме на погашення боргового зобов`язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 , то навіть за умови набуття громадою цього майна як відумерлого воно підлягало б спрямуванню на задоволення вимог кредитора спадкодавця.
Суд також зважає на те, що рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 січня 2025 року у справі № 464/5335/24 на момент відкриття виконавчого провадження, проведення електронних торгів та складення акта було чинним і підлягало виконанню. Його скасування в частині вимог до ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами відбулося згодом (10 листопада 2025 року) і само по собі не свідчить про недійсність торгів чи акта, вчинених на виконання чинного на той час судового рішення. Правові наслідки скасування судового рішення, яке вже було виконане, усуваються у порядку повороту виконання рішення (ст.ст. 444, 445 ЦПК України), а не шляхом визнання недійсними акта про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.
Відповідно до ст. 13 та ч.2 ст. 264 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і при ухваленні рішення не може виходити за їх межі. Позивач самостійно визначає предмет та підстави позову, а суд не вправі формулювати позовні вимоги замість нього.
Спосіб захисту є ефективним лише тоді, коли він забезпечує поновлення порушеного права чи інтересу, а за неможливості такого поновлення - гарантує можливість отримати відповідну компенсацію, і не породжує потреби повторного звернення до суду. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Заявлений прокурором спосіб захисту цим вимогам не відповідає, відтак за таких обставин суд дійшов висновку, що обраний прокурором спосіб судового захисту не є належним та ефективним, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Згідно з ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.  У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Таким чином, оскільки ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 26 серпня 2025 року застосовано заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., а суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, відтак вказаний захід забезпечення позову слід скасувати.
Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений при поданні позову, слід залишити за Франківською окружною прокуратурою м.Львова.
Керуючись ст.ст. 13, 141, 158, 263–265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,
у х в а л и в:

у задоволенні позову Франківської окружної прокуратури м.Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, ОСОБА_2 , треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсними акту про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів - відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 26 серпня 2025 року, роз`яснивши, що в порядку ч. 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням законної сили.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 20.07.2026.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження): 
Позивач: Франківська окружна прокуратура м.Львова, код ЄДРПОУ 02910031, м.Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, яка діє в інтересах Львівської міської ради, код ЄДРПОУ 04055896, м.Львів, пл.Ринок, 1.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .
Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, м.Львів, вул. Грабовського, 11, офіс 104.
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), АДРЕСА_5 .
Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 .
Третя особа:  ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 .

Суддя           Дмитро ТЕСЛЮК