ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2026 року
м. Київ
справа № 757/20448/22-ц
провадження № 61-15189св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державна казначейська служба України, Офіс Генерального прокурора,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Печерського районного суду 
м. Києва, в складі судді Соколова О. М., від 26 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П., від 02 жовтня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування за рахунок коштів державного бюджету України грошової компенсації моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.
2. Позов мотивований тим, що Головним слідчим управлінням Міністерства внутрішніх справ України розслідувалось кримінальне провадження 
№ 12014100100010493 за частиною третьою статті 206 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 вересня 2014 року.
3.  ОСОБА_1 вказує, що під час кримінального провадження 
30 вересня 2014 року він був затриманий. В подальшому йому було вручено повідомлення про підозру і обвинувальний акт за частиною четвертою статті 358 та частиною третьою статті 206 КК України.
4. Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року його виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 206 (в редакції станом на вересень 2014 року), частиною четвертою статті 358 КК України, з підстав недоведеності складу кримінальних правопорушень. Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року вирок суду залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. 
5. Вказує, що незаконно перебував під кримінальним переслідуванням 
з 30 вересня 2014 року до 07 червня 2022 року, а під час досудового розслідування уповноваженими органами було допущено низку порушень закону, зокрема, безпідставне оголошення підозри, тримання під вартою, а його заяви про непричетність до інкримінованих злочинів до уваги не бралися і фактично не перевірялися.
6. Вважає, що відповідно до Конституції та чинного законодавства України має право на відшкодування державою шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Необґрунтоване притягнення до кримінальної відповідальності, позбавлення волі та подальше обмеження свободи запобіжним заходом завдало йому значних моральних страждань, призвело до руйнації життєвих планів та порушення нормальних соціальних зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
7. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України грошову компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду в розмірі 3 000 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
8. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь 
ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
9. Суд першої інстанції, врахувавши термін перебування позивача під вартою та докази, наявні у матеріалах справи, вважав, що достатньою буде компенсація моральної шкоди в сумі 150 000 грн.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
10. Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року змінено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000 грн.
11. Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував, що позивач перебував під слідством та судом понад 92 місяці, а тому навіть мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 736 000 грн.
12. Зважаючи на засади верховенства права, принципи розумності і справедливості, враховуючи обставини справи, строк кримінального переслідування позивача, а також судову практику Верховного Суду у подібних справах, апеляційний суд вважав належним розміром відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди 2 000 000 грн який не є меншим від мінімального, і не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призводить до його збагачення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13. У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора просить змінити рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 128 583 грн.
14. Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
15. У грудні 2025 року Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року. 
16. Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у лютому 2026 року надійшли до Верховного Суду.
17. Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18. Підставою касаційного оскарження судових рішень Офіс Генерального прокурора зазначає пункт 3 частини 2 статті 389 ЦПК України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах положень частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у взаємозв`язку із частиною другою статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік».
19. Касаційна скарга мотивована тим, що із вказаного судами періоду 
(92 місяці) підлягає виключенню період перебування позивача під слідством і судом з 03 квітня 2018 року по 20 березня 2019 року та присудження 
ОСОБА_1 судом в іншій справі № 757/31728/19-ц відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
20. Крім того вказує, що відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 Закону. Відповідно до абзацу дев`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму 1 600 грн.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
21. Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві 29 квітня 2014 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 
№ 12014100100010506 за частиною першою статті 125 КК України на підставі заяви ОСОБА_2 про заподіяння йому тілесних ушкоджень.
22. Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві 29 квітня 2014 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 
№ 12014100100010506 за частиною першою статті 125 КК України на підставі заяви ОСОБА_3 про заподіяння йому тілесних ушкоджень.
23. Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві 29 вересня 2014 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12014100100010493 за частиною четвертою статті 358 КК України на підставі заяви директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення ОСОБА_4 про використання заступником директора цього Концерну ОСОБА_1 підробленого рішення Тельманівського районного суду Донецької області.
24. Головним слідчим управлінням Міністерства внутрішніх справ України 
30 вересня 2014 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 12014000000000438 за частиною третьою статті 206 КК України за фактом вчинення заступником директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення ОСОБА_1 протидії законній господарській діяльності Концерну.
25. В порядку статті 217 КПК України 02 жовтня 2014 року кримінальні провадження за № 12014100100010493, № 12014100100010500, 
№ 12014100100010506 та № 12014000000000438 об`єднані в одне та присвоєно єдиний номер 12014100100010493.
26. Досудове розслідування здійснювалось слідчими Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України, а процесуальне керівництво забезпечували прокурори Генеральної прокуратури України.
27. 30 вересня 2014 року заступника генерального директора Концерну радіомовлення радіозв`язку та телебачення (далі Концерн РРТ) 
ОСОБА_1 було затримано в порядку статті 208 КПК України.
28. 01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 
206 КК України.
29. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року задоволено клопотання про відсторонення ОСОБА_1 від посади до 
01 грудня 2014 року.
30. 21 січня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 206, частиною четвертою статті 358 КК України.
31. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді застави та звільнено із під варти.
32. За наслідками досудового розслідування прокурором 28 квітня 2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12014100100010493 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 206, частиною четвертою статті 358 КК України.
33. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 
2020 року у справі № 12014100100010493, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року, 
ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованих злочинів з підстав недоведення в його діях складу кримінальних правопорушень.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
34. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
35. Відповідно до частин першої-другої, четвертої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
36. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
37. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.
38. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
39. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
40. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових
і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
41. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
42. У статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:
постановлення виправдувального вироку суду;
встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;
закриття справи про адміністративне правопорушення.
43. Згідно зі статтею 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
44. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
45. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
46. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
47. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою.
48. Встановивши, що ОСОБА_1 був виправданий судом у вчиненні інкримінованих злочинів, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди.
49. Суди вважали, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 
з 01 жовтня 2014 року по 07 червня 2022 року, а саме від часу повідомлення йому про підозру по день постановлення ухвали Київського апеляційного суду 
від 07 червня 2022 року, якою залишено без змін вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року. 
Позивач судові рішення, зокрема в частині цих висновків судів, в касаційному порядку не оскаржує.
50. Змінюючи рішення суду першої інстанції про стягнення на користь позивача 150 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд правильно зазначив, що визначений районним судом розмір менше мінімального розміру відшкодування, гарантованого законом.
51. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8 000 грн.
52. Відтак, на момент вирішення спору, в основу розрахунку моральної шкоди мав бути покладений розмір мінімальної заробітної плати в сумі 
8 000 грн.
53. За цих обставин апеляційний суд правильно вказав, що обчислений відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не може бути меншим 736 000 грн (92*8 000 грн).
54. Доводи касаційної скарги про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, підлягають відхиленню, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що узгоджується із нормами статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
55. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.
56. Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року 
№ 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року 
№ 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
57. Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах, а зміни у вказаний Закон не вносилися.
58. При цьому відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, відсутні. 
59. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду 
від 05 березня 2025 року у справі № 166/789/24, від 15 квітня 2026 року у справі № 607/10707/24. 
60. Мотивами збільшення розміру стягнутого на користь 
ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди із 150 000 грн до 2 000 000 грн, апеляційний суд вказав строк перебування позивача під слідством та судом понад 92 місяці та практику Верховного Суду щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди у подібних справах, а саме у справах № 359/299/19 (2 млн. грн за 67 місяців перебування під слідством та судом), № 203/4715/23 (3 млн. грн за 95 місяців перебування під слідством та судом), № 522/16318/17 (1 279 354,83 грн за 85 місяців перебування під слідством та судом).
61. Верховний Суд не може в повній мірі погодитись з висновком апеляційного суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. 
62. Визначаючи розмір відшкодування, необхідно керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення особи.
63. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (див: постанову Верховного Суду
від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц). Вказане узгоджується також з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
64. Верховний Суд не заперечує наявність у цій справі підстав для збільшення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди 
(736 000 грн) з огляду на встановлені судами обставини, зокрема затримання ОСОБА_1 , відсторонення його від посади заступника генерального директора Концерну РРТ, обмеження застосовані щодо нього під час перебування під слідством і судом, однак вважає, що достатнім, розумним та справедливим за встановлених обставин буде відшкодування моральної шкоди в сумі 1 млн. грн.
65. При цьому обставини справ, за яких ухвалено постанови Верховного Суду, які апеляційний суд вважав орієнтиром для визначення розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, є відмінними від розглядуваної справи.
Зокрема, у справі № 359/299/19 позивач перебував під вартою понад 3 роки, у справі № 203/4715/23 позивач перебував під вартою понад 2 роки 9 місяців та був засуджений до довічного позбавлення волі, а у справі № 522/16318/17 суди надали оцінку наявності рішення ЄСПЛ за заявою позивача проти України, висновку експерта, сукупності незаконних дій вчинених під час досудового розслідування щодо позивача та перешкоди у здійсненні ним підприємницької діяльності.
66. Таким чином наявні підстави для часткового задоволення касаційної скарги Офісу Генерального прокурора шляхом зміни оскаржених судових рішень в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. 
67. Інші доводи касаційної скарги, зокрема, щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за період з 03 квітня 2018 року по 20 березня 2019 року з огляду на присудження ОСОБА_1 у справі 
№ 757/31728/19-ц відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржених судових рішень.
68. Перебування позивача під слідством та судом в один і той самий період часу у двох різних кримінальних провадження за обвинуваченням у вчиненні різних кримінальних правопорушень не означає, що він має право на відшкодування моральної шкоди лише за одним фактом постановлення виправдувального вироку суду чи закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав.
69. Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргуОфісу Генерального прокурора задовольнити частково.
2. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінити, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 (один мільйон) грн.
3. В іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович