Справа №442/4060/26 
Провадження №2/442/1879/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючого судді – Хомика А.П., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал", від імені та в інтересах якого діє адвокат Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
26.05.2026 представник ТОВ «ФК «Кредит Капітал» адвокат Усенко М.І. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №1919010 у сумі 27511,5 грн. та судові витрати по справі.
В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначає, що 02.01.2020 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит №1919010, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 10000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. 
Відповідач та ТОВ «Мілоан» уклали договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». 
Позивач наголошує, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем не був би укладений.
Вказує, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в сумі визначеній кредитним договором.
27.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги №49-МЛ від 27.03.2020.
Відповідно до умов Договору №49-МЛ відбулося відступлення права вимоги позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором №1919010 від 02.01.2020, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.
Зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, тому виникла заборгованості перед ТОВ « ФК «Кредит-Капітал» у сумі 27511,50 грн., з яких:  прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 9700,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 11611,50 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить – 1200,00 грн.; заборгованість по штрафах/пені – 5000,00 грн. 
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1919010 від 02.01.2020 в загальному розмірі 27511,5 грн., стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
28.05.2026 суддею отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача, згідно якої такі дані у реєстрі відсутні.
28.05.2026 суддею направлено запит до Відділу–центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про отримання відомостей щодо реєстрації місця проживання відповідача, відповідь на який судом отримано 09.06.2026.
Згідно отриманої відповіді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .
09.06.2026 суддею повторно отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 .
Ухвалою від 09.06.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 24.07.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 
Зазначену ухвалу позивачем отримав системі "Електронний суд". Відповідачу надіслана за останнім відомим місцем реєстрації проживання.
24.06.2026 та 25.06.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшли відзив на позовну заяву, заява про застосування строків позовної давності, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
У свої заявах відповідач вказує, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачем не доведено факту отримання нею кредитних коштів, розрахунок заборгованості є необгрунтованим, не надано зрозумілого та детального розрахунку нарахування відсотків, комісій та штрафних санкцій. Крім цього вказує на те, що з матеріалів позову вбачається, що договір між нею та позивачем укладений у 02.01.2020 терміном на 15 днів, а тому уже минув строк позовної давності. Також відповідач вважає, що заявлений розмір витрат на оплату правничої допомоги є явно завищеним, неспівмірним із складність даної справи, відповідач на даний час не працює, здійснює догляд за малолітньою дитино, а її чоловік з лютого 2022 року проходить військову службу, у зв`язку з цим її матеріальне становище є складним.
На підставі вище наведеного, відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У разі якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позову, просить відмовити у стягненні штрафних санкцій та незаконно нарахованих відсотків, або ж максимально зменшити їх розмір, залишивши лише тіло кредиту. Зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги до 2000,00 грн.
29.06.2026 від представника позивача адвоката Усенко М.І. надійшла відповідь на відзив, у якому зсилається на те, що строк позовної давності за спірним кредитним договором не є пропущеним, оскільки з 02.04.2020 по 03.09.2025 на період дії карантину та воєнного стану строки позовної давності були зупинені. Вказує, що ініціювання укладення кредитного договору 02.01.2020 здійснено саме відповідачем шляхом заповнення анкети-заяви на кредит, що фактично свідчить про належне волевиявлення сторін щодо укладення договору. Крім цього, зазначає, щ перед укладення договору відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань. Щодо доводів відповідача про недоведеність факту надання відповідачу кредиту, позивач вказує, що подав копію платіжного доручення, у якому вказано отримувача, частково банківську карту отримувача, суму транзакції, дату її проведення, що збігається із даними п.2.1. Договору, наголошує, що відповідач який заперечує факт отримання ним коштів має можливість надати виписку за картковим рахунком на підтвердження/спростування зарахування кредиту. Щодо доводів відповідача про неналежний розрахунок заборгованості, вказує, що позивачем подано виписку з особового рахунку за кредитним договором та виписку про щоденні нарахування та погашення, що містять детальний розрахунок нарахувань. Щодо витрат пов`язаних з правничої допомогою адвоката, вказує, що представник позивача надає комплекс другорядних правових послуг, які не входять в деталізованих опис виконаних робіт, а тому вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу є співмірним з обсягом затраченого часу адвоката. На підставі цього, просить позовні вимоги щодо відповідача задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін.
Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 02.01.2020 за допомогою сайту «miloan.ua» Дрозд К.Я. подала анкету-заяву №1919010 на отримання кредиту у сумі 10000,00 грн., строком на 15 днів з02.01.2020, у якій вказала свої особисті дані, серед яких вказав свій фінансовий номер НОМЕР_1 . У анкеті-заяві викладено проценту ставку та складові частини сукупної вартості кредиту.
На підставі цього, 02.01.2020 між ОСОБА_2 та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит №1919010, згідно з умовами якого відповідачу був наданий кредит у сумі 10000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.
Укладаючи вищевказаний Кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором V39724, що зазначено в довідці про ідентифікацію.
Відповідно до п.1.3., п.1.4., п.1.5 Договору кредит надавався загальним строком на 15 днів з 02.01.2020, термін (дата) повернення кредиту 17.01.2020, сукупна вартість кредиту складає 3450,00 грн. в грошовому виразі та 840,00 відсотків річних у процентому значенні.
Як передбачено п.1.5.1 комісія за надання кредиту становить 1200,00 грн., яка нараховується за ставко 12% від суми кредиту одноразово.
П.1.5.2 Договору визначено, що проценти за користування кредитом : 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована.
Як передбачено п.2.4.2 у випадку, якщо станом на дату закінчення строку користування кредиту (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не включно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь позикодавця одночасно з поверненням кредиту в термін передбачений п.1.4. Договору.
На підтвердження виконання позивачем зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано платіжне доручення №13279539 про успішне перерахування коштів за кредитним договором №1919010 згідно реквізитів платежу : отримувач ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), сума платежу 10000,00 гривень на кредитний рахунок отримувача.
Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Підписавши кредитний договір, відповідач ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на визначені кредитним договором умови та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. 
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
27.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 49-МЛ.
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 27.03.2020 до Договору відступлення прав вимоги №49-Мл, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в Реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №49-МЛ від 10.09.2025, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1919010 у сумі 27511,50 грн.
Відповідачу було надіслано письмову Претензію за вих. №19578570/2857 від 01.04.2026, у відповідності до якої ставилася вимога сплатити заборгованість на рахунки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №1919010 у сумі 27511,50 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Таким чином, згідно із вказаними нормами щодо заміни кредитора, за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну кредитора у певному зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника. В такому договорі сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора і цей обсяг не вичерпується лише існуючим боргом та при цьому чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог.
Представлені суду копії договору факторингу належним чином підписані уповноваженими представниками сторін договорів, скріплені їх печатками та умови договорів передбачають право відступлення права вимоги, яке виникне у майбутньому, відтак підтверджують перехід ТОВ «ФК «Кредит-капітал» права вимоги до ОСОБА_1 .
Щодо доводів відповідача про сплив строків позовної давності суд зазначає наступне.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
При цьому згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас частина п`ята даної статті Кодексу визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Так з встановлених судом обставин вбачається, що первісний кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості шляхом звернення з позовом до суду та в подальшому відступив вказане право позивачу у справі.
Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі статтею 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Окрім того, пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції, що була чинною станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Так Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, і такий діяв на момент пред`явлення позову та продовжує діяти на даний час.
Отже, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовженими відповідно до Закону № 540-ІХ у разі, якщо їх закінчення припадає на період дії карантину (з 12.03.2020 до 01.07.2023) та зупиненими, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо їх закінчення припадає на період дії воєнного стану.
Водночас, відповідно до ЗУ "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Закон набрав чинності з 04.09.2025 року.
Тобто, період з 12.03.2020 до 01.07.2023, а також період з 25.02.2022 по 03.09.2025 включно у строк позовної давності не враховується.
Оскільки, загальний та спеціальний строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то такий строк не пропущено позивачем.
Зокрема, судом враховується, що договір було укладено 02.01.2020 строком на 15 днів, а відтак, термін виконання зобов`язання настав 17.01.2020, і з цього часу розпочато відлік спеціального та загального строку позовної давності, який продовжено 12.03.2020 у зв`язку з введенням карантину на час дії такого карантину, тобто до 13.07.2023, а в подальшому – 25.02.2022 зупинено у зв`язку із запровадженням воєнного стану до 03.09.2025. Розгляд справи призначено на 24.07.2026, а тому до строку загальної та спеціальної давності включено період з 17.01.2020 по 11.03.2020 (1 місяць 23 днів), та з 04.09.2025 по 24.07.2026 (10 місяців 20 днів). 
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вбачається з розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «Мілоан» проценти за користування кредитними коштами ОСОБА_2 за кредитним договором №1919010 від 02.01.2020 нараховувались у період з 02.01.2020 по 24.03.2020.
Окрім цього, як вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості за договором, відповідач здійснила часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитом, тим самим вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №1919010 від 02.01.2020 станом на 14.04.2026 заборгованість відповідача перед позивачем становить 27511,5 грн., а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 9700,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 11611,50 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить – 1200,00 грн., заборгованість за штрафами/пенею - 5000,00 грн. 
Щодо розміру нарахованих відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну сплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України
Оскільки кредитним договором №1919010 від 02.01.2020 визначено, що кредит надається позичальнику строком на 15 днів від дати отримання кредиту 02.01.2020, а саме до 17.01.2020, а тому кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами лише до 17.01.2020 включно, процентна ставка за якою нараховуються проценти за користування кредитними коштами 1,50% за день користування кредитом. Позивачем не надано суду жодних доказів продовження строку кредитного договору.
Згідно графіку розрахунків (додаток №1 до кредитного договору №1919010 від 02.01.2020, станом на 17.01.2020 (останню дату строку кредитування) загальна сума кредиту становить 13450,00 грн., з яких 10000,00 грн. – кредит, 1200,00 грн. – комісія за надання кредиту, 2250,00 грн. – проценти.
Таким чином, як встановлено вище, за користування коштами за кредитним договором №1919010 від 02.01.2020 у позичальника виник обов`язок зі заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 2250,00 грн., що визначено умовами договору та вказано у вищезгаданому графіку розрахунків за кредитним договором.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення комісії за видачу кредиту, суд зазначає наступне.
Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня2017року у справі №6-2071цс16.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17.
Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення договору про споживчий кредит №1919010 від 02.01.2020 про сплату комісії за видачу кредиту є нікчемними, суперечать положенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі цих положень договору - комісії за видачу кредиту в розмірі 1200,00 грн. задоволенню не підлягають.
Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного кредитного договору відповідач отримала кредитні кошти, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду не надала, а також взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, відтак, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» 16950,00 грн., що складаються з заборгованості за тілом кредиту у сумі 9700,00 грн., заборгованістю за відсотками у розмірі 2250,00 грн., заборгованістю по штрафах/пенею у розмірі 5000,00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 3ст. 133ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2ст. 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як передбачено ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що заявником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Наявність договірних відносин між адвокатом та клієнтом підтверджується : свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю №2093, договором про надання професійної правничої допомоги №0107 від 01.07.2025; актом наданих послуг №Д/23760 від 14.04.2026; детальним описом наданих послуг до Акту № Д/23760 від 14.04.2026 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025.
У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Усенко М.І. справі щодо стягнення заборгованості із відповідача суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її обсягу.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно із п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 6569,16 грн., виходячи з розрахунку 16950,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 10662,40 грн. (2662,40 грн. ставка судового збору + 8000,00 витрати на правову допомогу) : 27511,50 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 6569,16 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал" заборгованість за договором №1919010 від 02.01.2020 у розмірі 16950,00 гривень (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень, 00 копійок) та 6569,16 гривень (шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень, 16 копійок ) понесених судових витрат.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал», місце знаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 .
Суддя Хомик А.П.