СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2026 року Справа № 480/6936/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6936/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.07.2024 № 184050008535, прийнятого Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком період навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982 у Глухівському міському професійно-технічному училищі № 15 за професією "Маляр; штукатур" на денній формі навчання.
Свої вимоги позивач мотивує протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.07.2024 № 184050008535, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач зазначає, що відповідно до змісту оскаржуваного рішення до її страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, протиправно не зараховано період її навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982 у Глухівському міському професійно-технічному училищі № 15 за професією "Маляр; штукатур" на денній формі навчання. Причиною незарахування стало те, що в документах містяться розбіжності у написанні її дошлюбного прізвища: у документах про навчання зазначено " ОСОБА_2 ", в актовому записі про народження « ОСОБА_2 », а в актовому записі про шлюб від 06.03.1983 " ОСОБА_3 ". На переконання позивача, такі недоліки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періоду її навчання до страхового стажу.
Відтак, позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.07.2024 № 184050008535 про відмову у призначенні пенсії за віком таким, що порушує її право на гарантоване Конституцією України, пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою суду від 12.08.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 27.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідно до пункту “д” статті 56 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Вказує, що згідно наданих документів до страхового стажу позивача не можливо зарахувати, зокрема період навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982, згідно з довідкою від 26.04.2023 № 165, оскільки в ній зазначено прізвища - " ОСОБА_4 (Колівер)", що не відповідає даним вказаним у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.10.2020 № 00028280917 про зміну прізвища на українській мові з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ".
Відтак, на думку представника, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982, згідно з довідкою від 26.04.2023 № 165 у Глухівському міському професійно-технічному училищі № 15 за професією "Маляр; штукатур" на денній формі навчання.
Вказав, що страховий стаж позивача, обчислений відповідно до вищевикладених норм законодавства, згідно наданих до заяви про призначення пенсії документами та даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, склав 28 років 03 місяці 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058.
Підсумовуючи вищенаведене, на думку представника, рішення від 19.07.2024 № 184050008535 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання його протиправним та скасування.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулася до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 10.07.2024 про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача 19.07.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення № 184050008535 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 8).
При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що необхідний пенсійний вік для призначення пенсії, визначений ст.26 Закону № 1058-IV- 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України № 1058-IV - не менше 31 року.
Вік заявника на дату звернення - 60 років 01 місяць.
Відповідно до наданих документів страховий стаж особи -28 років 03 місяці 20 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди:
- навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982, згідно з довідкою від 26.04.2023 № 165, оскільки зазначено прізвища- " ОСОБА_4 (Колівер)", що не відповідає даним вказаним у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.10.2020 № 00028280917 про зміну прізвища на українській мові з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ";
- роботи з 02.09.1991 по 18.05.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.09.1988, оскільки в підставах внесення запису про прийняття не зазначено номер протоколу на прийняття;
- роботи з 01.05.1993, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 08.02.1995, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи. В довідці від 28.06.2024 № 05-04.7/127, про роботу, протягом травня 1993 року - грудня 1998 року, відсутні накази на прийняття та звільнення.
Не погодившись з зазначеним рішенням в частині незарахування періоду її навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058- IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІVособи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно зі статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.
Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
За приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 8 Порядку № 637, встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Як встановлено судом з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, до страхового стажу не зараховано період навчання навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982, згідно з довідкою від 26.04.2023 № 165, оскільки зазначено прізвища - " ОСОБА_4 (Колівер)", що не відповідає даним вказаним у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.10.2020 № 00028280917 про зміну прізвища на українській мові з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ".
З цього приводу суд зазначає про наступне.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.11) позивачка, мовою оригіналу, зазначена як " ОСОБА_5 ", ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас у довідці ДНЗ "Глухівське вище професійне училище" від 26.04.2023 № 165 (а.с.9) зазначено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася у Глухівському міському професійно-технічному училищі № 15 у період з 01.09.1979 по 27.07.1982.
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.10.2020 № 00028280917 (а.с.12), " ОСОБА_5 " після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_6 " (актовий запису від 06.03.1983 № 42).
Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 23.10.2020 № 00028277604 (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_7 після укладення іншого шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_4 " (актовий запису від 27.06.1987 № 8).
Отже, у спірних правовідносинах наявна розбіжність у написанні дошлюбного прізвища позивачки: у свідоцтві про народження зазначено " ОСОБА_8 ", у довідці про навчання - " ОСОБА_2 ", тоді як у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.10.2020 № 00028280917 зазначено " ОСОБА_3 ".
При цьому вказаним витягом підтверджено факт зміни позивачкою прізвища після реєстрації шлюбу 06.03.1983 з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_6 ", а витягом від 23.10.2020 № 00028277604 підтверджено подальшу зміну прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_4 ".
Таким чином, наявність розбіжностей у написанні прізвища позивачки в документах цивільного стану та документі про навчання унеможливлює безпосереднє підтвердження належності довідки ДНЗ "Глухівське вище професійне училище" від 26.04.2023 № 165 позивачці без встановлення відповідного юридичного факту.
Крім того, судом враховано висновок Глухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області про відмову № 65/15.4-66 (а.с.14) у справі про внесення змін до актового запису цивільного стану.
Зазначеним висновком відмовлено у внесенні змін до актового запису про шлюб № 42 від 06 березня 1983 року, складеного Попаснянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, у частині виправлення дошлюбного прізвища нареченої з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_2 ".
Як зазначено у висновку, підставою для внесення змін до актового запису про шлюб у графу "прізвище нареченої до реєстрації шлюбу" є актовий запис про народження заявниці. Однак в актовому записі про народження заявниці зазначено прізвище дитини та її матері " ОСОБА_2 ", у зв`язку з чим підтвердити родове прізвище заявниці " ОСОБА_2 " не виявилося можливим.
Отже, у даному випадку встановленню підлягає факт правильності написання дошлюбного прізвища позивачки та його зміни з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_2 ", який може бути встановлений лише в судовому порядку.
При цьому, суд зазначає, що встановлення юридичного факту врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та вирішення даного питання відновиться до підсудності місцевих загальних судів.
Так, відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Таким чином, суд роз`яснює позивачеві, що встановлення фактів, що мають юридичне значення регулюється розділом ІV "Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України". Питання встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а є повноваженнями виключно загальних місцевих судів.
У зв`язку з наявністю розбіжностей у написанні прізвища позивачки суд дійшов висновку про необхідність встановлення відповідного юридичного факту в судовому порядку. Для цього позивачка має право звернутися з відповідною заявою до місцевого загального суду з дотриманням правил територіальної підсудності. У разі встановлення такого факту позивачка матиме можливість повторно звернутися до органу Пенсійного фонду України для вирішення питання щодо зарахування періоду навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982 до її страхового стажу.
Отже, на час прийняття оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні належні документи, які б безспірно підтверджували належність позивачці документа про навчання, а тому підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу були відсутні.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.07.2024 № 184050008535 у частині незарахування періоду навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982 є правомірним, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
При цьому, відповідно до оскаржуваного рішення, крім періоду навчання з 01.09.1979 по 27.07.1982, до страхового стажу позивачки не зараховано також такі періоди:
роботи з 02.09.1991 по 18.05.1993 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 05.09.1988, оскільки у підставах внесення запису про прийняття на роботу не зазначено номер протоколу про прийняття;
роботи з 01.05.1993 згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 від 08.02.1995, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи, а у довідці від 28.06.2024 № 05-04.7/127 про роботу протягом травня 1993 року – грудня 1998 року відсутні накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи.
Разом з тим правомірність незарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу не є предметом даного спору та позивачкою не оскаржується. Предметом оскарження у цій справі є виключно правомірність незарахування до страхового стажу періоду навчання позивачки з 01.09.1979 по 27.07.1982.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Разом з тим, суд звертає увагу на тому, що суд не може в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони. Тобто суд обмежений предметом і обсягом заявлених вимог.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18, стосовно того, що повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з огляду на відсутність права суду самостійно обирати правову підставу та предмет позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, виключно у разі задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, відсутні підстави для розподілу на користь позивача судових витрат зі сплату судового збору. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя   Л.М. Опімах