Справа № 467/372/26
Провадження № 2/467/357/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2026 року с-ще Арбузинка
Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Догарєвої І.О.
за участі:
секретарів судового засідання Скорнякової С.В., Сідень Є.С.;
представника позивача ОСОБА_1 ;
відповідача ОСОБА_2 ;
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Грицаєнко Людмила Михайлівна про встановлення факту батьківства

в с т а н о в и в :

19.03.2026 року ОСОБА_4 , діючи через свого представника, адвоката Петренко О.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору визначила Приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Грицаєнко Л.М.
Ухвалою судді від 24.03.2026 року позовну заяву ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства залишено без руху.
01.04.2026 року від представника позивача, адвоката Петренко О.М. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, зокрема, подано уточнену редакцію позовної заяви.
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_4 зазначила, що з 2010 року ОСОБА_4 почала проживати з ОСОБА_5 однією сім`єю без укладення шлюбу до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 є біологічним батьком дитини. Після народження доньки ОСОБА_5 тривалий час не міг визначитись, з ким бажає залишитись проживати, з позивачкою, чи з колишньою дружиною, на цій підставі між ними виникали непорозуміння, тому 11.10.2011 року ОСОБА_4 сама зареєструвала народження доньки, відомості про батька були внесені до актового запису про народження дитини з її слів відповідно до ст. 135 СК України. Через деякий час ОСОБА_5 визначився та почав проживати з позивачем та зі своєю донькою ОСОБА_6 , яку визнавав своєю та планував звернутись до органів РАЦС з відповідною заявою. Проте через різні життєві обставини не зробив цього та раптово помер. Під час сумісного життя ОСОБА_5 утримував та виховував доньку, визнаючи таким чином своє батьківство. Встановлення факту батьківства необхідне позивачці для реалізації спадкових прав ОСОБА_6 , оскільки після смерті ОСОБА_5 залишилось майно, будинок АДРЕСА_1 , де разом проживали позивач з донькою та ОСОБА_5 . В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 не визнає ОСОБА_7 своєю рідною сестрою по батьку та іншого способу довести, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є також спадкоємицею після смерті батька немає, тому позивачка змушена звернутись до суду.

Посилаючись на викладене, позивачка просила встановити факт батьківства ОСОБА_5 відносно доньки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою судді від 03.04.2026 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. 
21.04.2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Філіпової О.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначила, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час розгляду справи вже оформила свої спадкові права. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона з 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 та весь час сумісного проживання позивача з ОСОБА_5 , останній утримував ОСОБА_4 та їхню доньку, водночас на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_5 та визнання ним свого батьківства відносно ОСОБА_7 не надано жодних доказів. Із долучених до позовної заяви доказів не можливо встановити факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, які б вказували на те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 склались та мали місце протягом певного періоду часу (в тому числі і до та на час народження дитини), усталені відносини, які притаманні подружжю. Також відсутні докази, що підтверджують визнання ОСОБА_5 свого батьківства. Факт реєстрації народження дитини в м. Южноукраїнську спростовує твердження позивачки про спільне проживання з ОСОБА_5 в с-щі Кавуни Первомайського району на той час. Додані фотографії не мають належної доказової сили, так як не можливо достовірно встановити, хто на них зображений. Крім того, самі по собі факти зафіксованих на фотографіях моментів життя не свідчать про спільне проживання, або визнання батьківства, так як не відображають спільного побуту, проживання, відпочинку, святкування днів народження дитини тощо. Не надано доказів утримання дитини ОСОБА_5 , або інших письмових документів, що свідчать про визнання батьківства (листів, анкет). Крім того, представник відповідача у відзиві зауважила про недобросовісну процесуальну поведінку сторони позивача, так як позивачка зверталась із аналогічною заявою в порядку окремого провадження до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, 01.10.2025 року ухвалою суду заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що судом виявлено наявність між сторонами спору про право. У листопаді 2025 року позивачка звернулась з аналогічними вимогами до Арбузинського районного суду Миколаївської області в порядку позовного провадження.14.01.2026 року у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представника у судове засідання позов ОСОБА_4 залишено без розгляду. Зазначене сторона відповідача вважає системним зловживанням своїми процесуальними правами та незалежно від результатів розгляду справи просить застосувати положення ч. 9 ст. 141 ЦПК України і покласти на позивача понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких становить за попереднім розрахунком 20000,00 грн. Посилаючись на викладене представник відповідача просила у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства відмовити.
Ухвалою суду від 18.05.2026 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Грицаєнко Л.М. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 11.06.2026 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання, яке було призначене 09.07.2026 року, 13.07.2026 року та 24.08.2026 року позивач ОСОБА_4 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Так, повістки про виклик до суду направлялись позивачці за адресою реєстрації, яка співпадає з її адресою, вказаною у позовній та інших заявах, складених від її імені представником, рекомендованими поштовими відправленнями, які було повернуто до суду Укрпоштою з відміткою про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, представник позивачки, адвокат Петренко О.М. повідомлена про дату, час і місце судового засідання через

систему «Електронний суд», а відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
В судовому засіданні 09.07.2026 року представник позивача, адвокат Петренко О.М. позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі, просила встановити факт батьківства ОСОБА_5 відносно доньки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з підстав, наведених у позовній заяві. Просила оголосити в судовому засіданні перерву з метою повторного виклику позивачки для надання особистих пояснень з приводу доданих до позовної заяви фотографій, а також для підготовки клопотання про призначення експертизи.
Згідно ч. 1, 2, 3 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.
Клопотання про призначення експертизи у справі, заява про виклик свідка, за змістом ст. 189 ЦПК України, повинні бути заявлені на стадії підготовчого провадження.
Судом роз`яснено представнику позивача положення ч.1, 4 ст. 127 ЦПК України, зокрема право учасника справи звернутись із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом. При цьому одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. В судовому засіданні оголошено перерву до 13.07.2026 року.
В судове засідання 13.07.2026 року позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача, адвоката Петренко О.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтоване неможливістю представника позивача прибути в судове засідання у зв`язку із хворобою. Зазначено, що докази на підтвердження хвороби будуть надані в наступне судове засідання.
За клопотанням представника позивача судове засідання відкладене до 24.08.2026 року.
В судове засідання 24.08.2026 року позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтоване неможливістю представника позивача прибути в судове засідання у зв`язку із зайнятістю в судовому засіданні в Зміївському районному суді Харківської області у справі №621/3819/23. 
До клопотання додано судову повістку про виклик до суду у справі №621/3819/23 на 11:00 год. 24.08.2026 року на ім`я ОСОБА_8 . Відомостей про виклик саме представника позивача, адвоката Петренко О.М., або наявності в неї повноважень представляти інтереси ОСОБА_8 суду не надано. Крім того, слід зауважити, що судове засідання у справі №621/3819/23 призначене на 11:00 годину, тоді як судове засідання у поточній справі призначене на 13:00 годину. За таких обставин представник позивача не була позбавлена можливості прийняти участь у судовому засіданні, у тому числі і у режимі відеоконференції.
Відомостей про поважність причин неявки в попереднє судове засідання, призначене на 13.07.2026 року, тобто документів на підтвердження хвороби, як про те було зазначено у її клопотанні, представником позивача не надано. 
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Згідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Згідно приписів ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21). 
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. (Постанова КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.)
У цій справі відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судовий розгляд розпочато за участі представника позивача, заслухано її вступне слово, надано можливість задати питання відповідачу, досліджено докази. За клопотанням представника позивача відкладено судове засідання та надано можливість позивачу для додаткових пояснень, а також можливість підготувати клопотання про поновлення процесуальних строків, призначення експертизи тощо. 
В подальшому судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача, однак в доказів поважності причин неявки її в судове засідання не надано. В наступне судове засідання представник позивача не з`явилась, надавши перевагу участі у іншому судовому засіданні. Клопотань, задля підготовки яких було відкладено судове засідання, або додаткових пояснень не подала. 
При цьому ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14.01.2026 року у справі №467/1681/25 позовну заяву, подану адвокатом Петренко О.М. в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, оспорювання батьківства, третя особа без самостійних вимог на предмет спору – приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Грицаєнко Л.М. залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, тобто через повторну неявку позивача.
В сукупності зазначені обставини вказують на недобросовісне використання своїх процесуальних прав позивачем та її представником. 
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З огляду на те, що судовий розгляд відбувся фактично за участі представника позивача, докази досліджені, суд не убачає підстав для подальшого відкладення судового засідання, та вважає за можливе розглянути спір по суті.
З тих же причин суд не убачає підстав для прийняття рішення про залишення позовної заяви без розгляду в порядку п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. ОСОБА_2 вказувала, що вона не може нічого пояснити з приводу обставин спільного проживання померлого батька з позивачкою, або його батьківства по відношенню до ОСОБА_9 , так як батько за життя ніколи не запрошував її (відповідачку) до себе додому та вони ніколи не обговорювали його особисте життя. На доданих до позовної заяви фотографіях дійсно зображений її батько. Дівчинка, зображена на фотографіях, їй не знайома.
Третя особа, приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Грицаєнко Л.М. в судове засідання не з`явилась, пояснень по суті спору не надала.
Суд, оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Первомайську Миколаївської області народилася ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області від 11.10.2011 року. Матір`ю дитини зазначена ОСОБА_4 , батьком – ОСОБА_10 . 
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України 00057429989 від 31.03.2026 року ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Первомайську Миколаївської області, про що 11.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області складено актовий запис №323. Мати – ОСОБА_4 . Батько – ОСОБА_10 . Відомості про батька дитини внесені відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть Серія НОМЕР_2 від 09.05.2024 року та повторного Серія НОМЕР_3 від 21.05.2024 року, виданих Арбузинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 , виданого повторно 14.05.2024 року Арбузинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Іванівка Арбузинського району Миколаївської області. Мати – ОСОБА_11 . Батько – ОСОБА_5 .
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження 00045179739 від 24.05.2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З копії матеріалів спадкової справи №27/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 встановлено, що єдиною спадкоємицею після його смерті, яка прийняла спадщину, звернувшись 24.05.2024 року у встановлений законом строк із відповідною заявою до нотаріуса, є його дочка – ОСОБА_2 21.11.2024 року їй видано свідоцтва про право на спадщину за законом, та до складу спадщини увійшли житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0536 га кадастровий номер 4820381500:01:001:0003 за тією ж адресою.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).
Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема опікуном, особою, яка утримує та виховує дитину, самою дитиною після досягнення повноліття.
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21), зазначено, що «позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України). Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України».
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини;

його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша – третя статті 89 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
З викладеного слідує, що саме висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів та підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку.
У справі, що розглядається, молекулярно-генетична експертиза не проводилась, клопотання про призначення експертизи позивачем та її представником заявлене не було, ані одночасно із поданням позовної заяви, ані у подальшому. Відтак, відсутні підстави для категоричного висновку для визнання батьківства ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно з положеннями статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.
У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16 зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем

батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».
Як на доказ близьких, родинних стосунків з ОСОБА_5 та його визнання батьківства позивач посилалась на фотографії, які додала до позовної заяви, вказуючи, що на них зображений ОСОБА_5 разом зі своєю донькою ОСОБА_6 під час різних моментів життя, що з достовірністю підтверджує визнання померлим батьківства щодо дитини. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила, що на фотографіях наявне зображення її батька. Водночас, оглянувши фотографії слід зазначити, що спільне зображення ОСОБА_5 з дитиною не є достатнім свідченням визнання ним свого батьківства, та не підтверджує з достатньою вірогідністю походження від нього дитини. 
З довідки №1271 від 24.05.2024 року, виданої Арбузинською селищною радою Первомайського району Миколаївської області , яка міститься в матеріалах спадкової справи встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою інші зареєстровані особи відсутні. 
За інформацією від 20.03.2026 року №765, наданою Центром надання адміністративних послуг м. Південноукраїнська, ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_2 з 30.01.1996 року по теперішній час.
Як на доказ на підтвердження факту батьківства ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач посилається на акти проживання особи без реєстрації від 26.07.2024 року №247 та №246, за змістом яких сусіди, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , підписи яких підтверджено депутатом Арбузинської селищної ради Медиченко В.В. та адміністратором Блюдо Н.А. засвідчили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , зареєстровані в АДРЕСА_2 проживають без реєстрації в АДРЕСА_1 . 
Зазначені акти стали підставою для складання начальником відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Арбузинської селищної ради довідки про фактичне місце проживання особи від 26.07.2024 року про те, що ОСОБА_4 фактично проживає по АДРЕСА_1 .
Проте зазначені акти та довідка складені вже після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не містять відомостей щодо тривалості проживання ОСОБА_4 за цією адресою, характеру відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , або визнання ним батьківства по відношенню до ОСОБА_7 .
При цьому твердження ОСОБА_4 у позовній заяві щодо проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2010 року є саме по собі суперечливим, оскільки в тій же позовній заяві вона зазначає, що ОСОБА_5 на момент народження дитини з нею не проживав, так як не міг визначитись чи жити йому із позивачкою, чи зі своєю колишньою дружиною.
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб 00045179863 від 24.05.2024 року, який міститься у матеріалах спадкової справи убачається, що ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 з 07.12.1999 року, та їх шлюб було розірвано за рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20.04.2012 року, тобто вже після народження дитини ОСОБА_7 .

Таким чином, наданих позивачем та її представником доказів не достатньо для висновку про походження дитини ОСОБА_7 від ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, відповідно, про його батьківство. При цьому у суду немає підстав ставити під сумнів факт проживання ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_7 без реєстрації за однією адресою з ОСОБА_5 , засвідчений відповідними актами від 26.07.2024 року за участі односельців ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , тим більше, що повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 00045179636 від 24.05.2024 року, наявний у матеріалах спадкової справи, містить відомості про реєстрацію смерті ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_4 . Однак суду не надано відомостей щодо спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 до та під час її вагітності та на час народження дитини. Не надано відомостей на підтвердження наявності в подальшому обставин, характерних для сімейних відносин (ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, взаємного піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Не надано також відомостей про визнання ОСОБА_5 свого батьківства по відношенню до дитини ОСОБА_7 , виконання ним батьківських обов`язків, зокрема, з утримання дитини (як то виписки з банківських рахунків про переказ коштів на утримання дитини, квитанції, відомості з навчальних та медичних закладів тощо). Водночас, спір між сторонами виник тільки після смерті ОСОБА_5 та позивач пов`язує спір, в першу чергу, з реалізацією спадкових прав на нерухоме майно, тоді як за життя ОСОБА_5 жодних юридично значимих дій, спрямованих на визнання батьківства, ані позивачка, ані сам ОСОБА_5 не вчиняли.
Відтак, доказовою базою, наявною в матеріалах справи, позивачем не підтверджено факту батьківства ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із чим у задоволенні позову про визнання батьківства необхідно відмовити.
На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, витрати позивача по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви, покладаються на позивача.
Керуючись ст.. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. 3, 19, 125-128, 135 СК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Грицаєнко Людмила Михайлівна про встановлення факту батьківствавідмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Догарєва