КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року м. Київ № 320/33811/25
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі – позивач / ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач / контролюючий, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025 №18664240203 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальної сумі 12 249 238,75 грн. (в т.ч. 9 799 391,00 грн. податок на доходи фізичних осіб та 2 449 847,75 грн. штрафних санкцій);
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025№18666240203 про збільшення суми грошового зобов?язання за платежем військовий збір у загальної сумі 975 000,00 грн. (в т.ч. 780 000,00 грн. військового збору та 195 000,00 грн. штрафних санкцій);
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025 №18387240203 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025 №18662240203 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність висновків Акта перевірки, на підставі яких контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, з огляду на порушення порядку проведення перевірки. Зокрема, позивач стверджує, що не отримувала наказ від 29.11.2024 № 7881-п про призначення перевірки. При цьому, наголошує, що право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України) виникає лише за умови вручення платнику податків до початку проведення такої перевірки в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Окрім того, позивач зазначає, що невиконання вимог закону щодо наявності передбачених законом підстав для призначення та проведення документальної позапланової перевірки, а також не спростування відповідачем доводів щодо незаконності рішення про її призначення, має наслідком визнання такої перевірки незаконною та відсутність правових наслідків, що виникли за результатами її проведення.
Щодо оподаткування операцій з продажу цінних паперів позивач зазначає, що відповідно до положень Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов`язаних із переходом права власності на такі валютні цінності, за винятком доходів, оподаткування яких прямо передбачено іншими нормами відповідного розділу Податкового кодексу України. Позивач вважає правомірним відображення у рядку 11.3 декларації «Інші доходи, що не підлягають оподаткуванню» розділу ІІІ «Доходи, які не включаються до загального річного оподатковуваного доходу» доходу в сумі 22 000 000,00 грн., на підтвердження чого посилається на належним чином оформлені первинні документи.
Щодо оподаткування операцій з банківськими монетами позивач зазначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов`язаних із переходом права власності на такі валютні цінності, за винятком доходів, оподаткування яких прямо передбачено іншими нормами відповідного розділу Податкового кодексу України. На думку позивача, торгівля валютними цінностями охоплює операції, пов`язані з переходом права власності, зокрема, на національну валюту України, іноземну валюту, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в національній або іноземній валюті чи банківських металах, а також банківські метали. З огляду на викладене позивач вважає, що дохід, отриманий фізичною особою від операції з продажу банківських металів у формі монет, не включається до оподатковуваного доходу відповідно до статті 165 Податкового кодексу України та, відповідно, не утворює базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб.
Щодо оподаткування поворотної фінансової допомоги позивач зазначає, що основна сума поворотної фінансової допомоги, отриманої фізичною особою на підставі укладеного договору, протягом строку дії такого договору не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб. 
Разом з тим, за посиланням позивача, Акт перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не містить чіткого обґрунтування, фактичних доказів, документів чи інформації про проведені зустрічні звірки, які чітко вказують про правильність визначення отриманого позивачем доходу. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про правомірність висновків Акта перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. На думку відповідача, ОСОБА_1 у поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015, 2017 та 2018 роки, поряд із доходами, задекларованими у рядку 11.3 зазначених декларацій як доходи, що не включаються до загального річного оподатковуваного доходу, не було задекларовано доходи, які, на переконання відповідача, підлягають включенню до загального річного оподатковуваного доходу з відповідним оподаткуванням згідно з вимогами Податкового кодексу України.
Крім того, відповідач посилається на те, що перевіркою встановлено: задекларований ОСОБА_1 дохід у розмірі 22 000 000,00 грн за 2015 рік не пов`язаний зі здійсненням операцій з цінними паперами, а тому, на думку відповідача, підлягає включенню до складу загального оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподаткуванню на загальних підставах.
Також відповідач зазначає, що задекларований ОСОБА_1 дохід у розмірі 18 000 000,00 грн за 2017 рік не пов`язаний зі здійсненням операцій з банківськими металами, у зв`язку з чим, на його думку, такий дохід підлягає включенню до складу загального оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподаткуванню на загальних підставах.
Крім того, відповідач вказує, що задекларований ОСОБА_1 дохід у розмірі 12 000 000,00 грн за 2018 рік не пов`язаний із поверненням їй поворотної фінансової допомоги ОСОБА_2 , а тому, на думку відповідача, підлягає включенню до складу загального річного оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподаткуванню на загальних підставах.
У поданій до суду відповіді на відзив позивач зазначає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, фактично дублюють зміст Акта перевірки від 13.01.2025 № 1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125. При цьому, на думку позивача, висновки відповідача щодо порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства зроблені: без належного обґрунтування та посилання на докази, наявні в матеріалах справи; без урахування пояснень і документів позивача, наданих у запереченнях на Акт перевірки та до скарги, поданої до ДПС України; без урахування доводів, наведених позивачем у позовній заяві, та доказів, долучених до матеріалів справи; без доведення наявності умисних дій та вини платника податків, а також його можливості дотримуватися встановлених податковим законодавством правил і норм, за порушення яких Податковим кодексом України передбачено відповідальність.
Відповідачем подано до суду письмові заперечення, в яких вказано про правомірність висновків Акта перевірки від 13.01.2025 № 1660/Ж5/26-15-24-02-03/ НОМЕР_1 , зокрема, щодо несвоєчасного подання декларацій про майновий стан і доходи за 2015, 2017 та 2018 роки. Окрім того, відповідачем зазначено про невиконання позивачем свого обов`язку, передбаченого Податковим кодексом України щодо надання документів на запит контролюючого органу. Також відповідачем зауважено, що в наданому позивачем висновку експерта щодо ідентифікації іноземних монет міжнародним каталогам, який складено 28.11.2017, не зазначено обов`язкові реквізити, а саме: науковий ступінь; вчене звання; освіта; освітньо-кваліфікаційний рівень; експертна спеціальність; стаж експертної роботи; дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта; ким видано; строк дії свідоцтва. Наголошено, що сайт зазначений у висновку експерта, створений на рік пізніше, ніж дата складання даного документа.
Протокольною ухвалою суду від 13.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Позивачем у своїх письмових поясненнях зазначено, що висновки Акта перевірки 13.01.2025 № 1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 не відображають фактичних обставин справи та не містять чіткого обґрунтування порушення вимог податкового та валютного законодавства.
У судовому засіданні 10.12.2025 судом допитано в якості свідка ОСОБА_3 , а також, заслухавши пояснення сторін, протокольною ухвалою судом було постановлено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 29.11.2024 №7881-п, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу отриманого від продажу цінних паперів (казначейських зобов`язань України емітованих Міністерством фінансів України) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, від продажу банківських монет за періоди з 01.01.2017 по 31.12.2017 та доходу отриманого у вигляді повернення поворотної фінансової допомоги за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 .
За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки податковим органом складено Акт від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125, відповідно до висновків якого встановлено порушення:
- пункту 179.1 ст. 179 розділу ІV Податкового кодексу України з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, несвоєчасно подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2017, 2018 роки до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДПС у м. Києві;
- підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; 
- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, з урахуванням вимог підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2015, 2017, 2018 роки у загальній сумі 9 799 391,00 грн (в тому числі за 2015 рік – 4 399 391,00 грн, за 2017 рік – 3 240 000,00 грн, за 2018рік – 2 160 000,00 грн) із отриманого загального доходу 52 000 000,00 грн (у тому числі за 2015 рік у сумі 22 000 000,00 грн, за 2017 рік — 18 000 000,00 грн, за 2018 рік — 12 000 000,00 грн); 
- підпунктів 1.2, 1.3 п. 16^-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в 2015, 2017 та 2018 роках), не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у загальній сумі 780 000,00 грн (в тому числі за 2015 рік – 330 000,00 грн, за 2017 рік – 270 000,00грн, за 2018 рік – 180 000,00 грн) із отриманого загального доходу 52 000 000,00 грн (у тому числі за 2015 рік — 22 000 000,00грн, за 2017 рік — 18 000 000,00 грн, за 2018 рік — 12 000 000,00грн).
Не погоджуючись з висновками Акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 позивачем на адресу контролюючого органу подано письмові заперечення від 11.02.2025.
Листом Головного управління ДПС у м. Києві від 25.02.2025 №4508/Ж12/26-15-24-02-03-07 висновки Акта перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 залишено без змін, а заперечення - без задоволення. 
На підставі висновків Акта перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення:
- від 04.03.2025 року №18662240203 (форма «ПС»), яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 020,00 грн за ненадання посадовим (службовим) особам контролюючих органів до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, 01.01.2017 по 31.12.2017, 01.01.2018 по 31.12.2018; 
- від 04.03.2025 №18387240203 (форма «ПС»), яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 020,00 грн за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2017 та 2018 роки; 
- від 04.03.2025 №18664240203 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у загальному розмірі 12 249 238,75 грн, з яких 9 799 391,00 грн - сума за основним платежем, 2 449 847,75 грн - сума штрафної санкції; 
- від 04.03.2025 №18666240203 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» у загальному розмірі 975 000,00 грн, з яких 780 000,00 грн – сума за основним платежем, 195 000,00 грн – сума штрафної санкції.
Не погоджуючись, зокрема, з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем в порядку адміністративного оскарження подано скаргу від 31.03.2025 до Державної податкової служби України, в якій просила скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.2025 року №18662240203 (форма «ПС»), від 04.03.2025 №18387240203 (форма «ПС»), від 04.03.2025 №18664240203 (форма «Р») та від 04.03.2025 №18666240203 (форма «Р»).
Рішенням Державної податкової служби України від 17.04.2025 №10801/6/99-00-06-03-03-06 податкові повідомлення-рішення від 04.03.2025 року №18662240203 (форма «ПС»), від 04.03.2025 №18387240203 (форма «ПС»), від 04.03.2025 №18664240203 (форма «Р») та від 04.03.2025 №18666240203 (форма «Р») залишено без змін, а скаргу – без задоволення. 
Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням вимог законодавства, якими регулюються спірні правовідносини та встановлених у справі обставин, суд зазначає таке. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі – ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з вимогами підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Нормами пункту 78.4. статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Як вбачається з наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 29.11.2024 №7881-п, документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 призначена на підставі підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України. 
Згідно з підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Верховним Судом сформовано усталені підходи до тлумачення положень статті 81 ПК України, в частині що стосується змісту наказу про проведення податкових перевірок, такий підхід полягає в тому, що поруч з зазначенням юридичних підстав про проведення перевірок, в наказі повинні чітко визначатися і фактичні підстави, конкретизована інформація, яка стала підставою перевірки.
Так, в постанові від 31.05.2019 у справі №813/1041/18 Верховний Суд зазначав, відповідно до статті 81 ПК України у наказі на проведення документальної позапланової перевірки повинно бути зазначено підставу для її проведення із зазначенням відповідного пункту 78.1 ст. 78 Кодексу. 
Як вище зазначено, однією з підстав для проведення перевірки позивача визначено підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, реалізація якого передбачає необхідність наведення податковим органом у змісті запиту конкретних порушень, вчинених цим платником податків, а не лише вживання загальних формулювань та суто посилання на норми податкового законодавства. З метою застосування такого підходу необхідно, щоб зі змісту спірного наказу вбачалося за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу, а не юридичну для призначення відповідної перевірки, правопорушення.
Зі змісту наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 29.11.2024 №7881-п вбачається, що документальна позапланова виїзна перевірка позивача була призначена у зв`язку з виявленою недостовірністю даних, що містяться у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015, 2017, 2018 роки, поданих платником податків – фізичною особою, стосовно отриманих доходів від продажу цінних паперів (казначейських зобов`язань України емітованих Міністерством фінансів України, від продажу банківських монет, доходу, отриманого у вигляді повернутої поворотної фінансової допомоги та ненаданням документів на запит Головного управління ДПС у м. Києві від 25.10.2024 №40031/Ж12/26-15-24-02-03-09. 
Таким чином, судом встановлено, що вказаний наказ містить чітко визначену підставу для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, з урахуванням положень статті 78 ПК України. 
При цьому, суд звертає увагу, що обґрунтованість припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень, суд має можливість перевірити виключно під час розгляду адміністративної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі №320/45535/24.
Позивач наголошує на тому, що документальна позапланова невиїзна перевірка проведена Головним управлінням ДПС в м. Києві з грубим порушенням процедури її проведення.
Суд зазначає, що право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені статтею 79 ПК України.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Згідно із пунктом 79.2. статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Таким чином, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки лише за наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та за умови вручення платнику податків оформлених відповідно до вимог ПК України копії наказу на проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18 зазначив, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення, і при цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення- рішення, а тому відсутня необхідність перевірки суті конкретного порушення як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, обставини дотримання Головним управлінням ДПС у м. Києві процедури проведення перевірки входить до предмету доказування у цій справі з метою правильного вирішення спору, а тому підлягає першочерговому дослідженню.
Невиконання вимог закону в частині дотримання процедури проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Близькі за змістом висновки наведені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, від 04.03.2021 у справі №640/18411/18, від 09.02.2021 у справі №804/3329/15.
З огляду на вищевказане, обставина належного вручення наказу про проведення невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору. 
Саме така правова позиція відображена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №160/2116/19.
У свою чергу, в постанові від 13.06.2020 у справі №825/1747/17 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вище вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки. Крім того, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.
Аналогічна правова позиція відображена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.08.2020 у справі №160/2116/19. У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме:
- право бути присутнім під час проведення перевірок;
- право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки документальну виїзну.
З огляду на матеріали справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано та направлено на адресу позивача запит «Про надання пояснень та документальних підтверджень» від 25.10.2024 № 40031/Ж12/26-15-24-02-03-09, відповідно до якого позивачу запропоновано надати пояснення та їх документальне підтвердження, засвідчені підписом, щодо задекларованих доходів за 2015, 2017 та 2018 роки.
Зазначений запит було направлено на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення зазначене поштове відправлення було вручено у листопаді 2024 року.
Водночас суд враховує, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який триває станом на час розгляду цієї справи.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Ураховуючи наведені обставини, суд встановив, що з березня 2022 року позивач була вимушена виїхати за межі території України до Республіки Польща та перебувала на її території станом на момент направлення контролюючим органом на її податкову адресу запиту «Про надання пояснень та документальних підтверджень» від 25.10.2024 № 40031/Ж12/26-15-24-02-03-09, про що у подальшому було повідомлено контролюючий орган до початку проведення перевірки. 
Факт перебування позивача на території Республіки Польща станом на момент виникнення спірних правовідносин підтверджується картою побуту від 12.07.2024 № RS8214868.
Таким чином, суд вважає, що позивач була позбавлена можливості надати будь-які пояснення щодо обставин, наведених в запиті податкового органу від 25.10.2024 № 40031/Ж12/26-15-24-02-03-09.
Разом з тим, 29.11.2024 Головним управлінням ДПС у м. Києві видано наказ №7881-п про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 .
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що контролюючим органом позивачу було направлено повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 29.11.2024 №2696/26-15-24-02-03 та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 29.11.2024 №7881-п на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 , в яких позивача було повідомлено про необхідність надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, в тому числі книгу обліку доходів і витрат.
Вказані документи направлено відповідачем для позивача засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу позивача та згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення таке поштове відправлення було повернуто відповідачу поштовою службою з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до абзацу другого пункту 45.1 статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Приписами пункту 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, податковим законодавством передбачено два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено контролюючим органом у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Суд зазначає, що вручення поштових відправлень операторами поштового зв`язку регламентується Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила №270).
За визначенням пункту 2 Правил №270 (у редакції, що діяла на момент направлення позивачеві наказу про проведення перевірки та повідомлення, далі - Правила № 270), реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачою розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. Відповідно до пункту 105 Правил № 270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.
Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок вручення реєстрованих поштових відправлень.
Пунктом 106 Правил №270 передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.
На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. Зміст наведених положень дає підстави вважати, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення інформації, яка дозволяє ідентифікувати особу отримувача.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (контролюючого органу).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 04.03.2021 у справі №910/6835/20).
У постановах від 11 червня 2020 року по справі № 823/1606/17 та від 12 серпня 2021 року по справі № 640/3605/19 Верховний Суд застосував норми статті 42, пункту 79.2 статі 79 ПК України у правовідносинах, в яких спір стосувався правомірності дій контролюючого органу при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки як підстава позову про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Відповідно до встановленого судами попередніх інстанцій факту повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням, Верховний Суд зробив висновок, що наказ був надісланий контролюючим органом в порядку, встановленому законом.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17, від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18, але не виключно.
У постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Суд вважає, що встановлені у сукупності обставини свідчать про те, що Головним управлінням ДПС у м. Києві дотримано вимоги положень пункту 79.2 статті 79 ПК України та завчасно (до початку перевірки) повідомлено позивача про час та місце проведення перевірки, відповідно правові підстави для визнання незаконною документальної позапланової невиїзної перевірки, проведеної контролюючим органом, - відсутні.
Окрім того, посилання позивача на те, що висновки Акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 не відповідають чинному законодавству, не відображають фактичних обставин справи, не містять чіткого обґрунтування та фактичних доказів суд вважає безпідставними, оскільки під час проведення перевірки контролюючий орган керувався виключно наявною у нього інформацією. 
Положеннями пунктів 83.1.1, 83.1.2, 83.1.6 пункту 83.1 статті 83 ПК України передбачено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
При цьому, окремі недоліки Акта перевірки не можуть слугувати підставою для визнання перевірки незаконною та скасування її результатів, якщо зі змісту такого акту можна ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для притягнення суб`єкта господарювання до визначеної відповідальності.
Таким чином, під час розгляду справи суд не встановив порушення процедури проведення документальної невиїзної перевірки та оформлення акта такої перевірки, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.
Щодо суті правопорушень, викладених в Акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125, суд зазначає таке. 
У силу приписів підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальним оподатковуваним доходом вважається будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Пунктом 179.1 статті 179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно з пунктом 179.2 ПК України обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, крім випадків, коли подання податкової декларації прямо передбачено цим Кодексом, якщо такий платник податку отримував:
доходи, у тому числі іноземні доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;
доходи виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу;
доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, дохід від яких відповідно до цього Кодексу не оподатковується, оподатковується за нульовою ставкою та/або з яких при нотаріальному посвідченні договорів, за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу;
доходи у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.
Також податкова декларація не подається у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
У разі якщо платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію відповідно до інших положень цього Кодексу, то в ній поряд з іншими доходами зазначаються доходи, передбачені цим пунктом.
Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Пунктом 164.3 статті 164 ПК України встановлено, що при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходи, перелічені в статті 165 Податкового кодексу України.
Як вбачається з пункту 2.8. Акта перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125, фізичною особою ОСОБА_1 в поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015, 2017, 2018 роки поряд із доходами, задекларованими в рядку 11.3 зазначених декларацій (доходи, що не включаються до загального річного оподатковуваного доходу), не декларувались доходи, які підлагають включенню до загального оподатковуваного доходу з відповідним оподаткуванням, згідно з вимогами Кодексу. 
Щодо оподаткування операцій з продажу цінних паперів, суд зазначає таке. 
Згідно з Актом від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 перевіркою встановлено, що задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 доходи у сумі 22 000 000,00 грн. за 2015 рік не пов`язані зі здійсненням операцій з цінними паперами (казначейськими зобов`язаннями України, емітент – Міністерство фінансів України), та включаються до складу загального оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України та оподатковуються на загальних підставах. 
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 16.11.2022 до ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДПС у м. Києві була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік, яка зареєстрована на номером 162682.
У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік задекларовано доходи, які не включаються до загального річного оподатковуваного доходу у сумі 22 235 167,00 грн, а саме: дохід від провадження господарської діяльності за спрощеною системою у сумі 235 167,00 (рядок 11.1 декларації) та інші доходи, що не підлягають оподаткуванню у сумі 22 000 000,00 грн (рядок 11.3 декларації). 
Згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1 фізичною особою ОСОБА_1 (Продавець), від імені і за рахунок якої діяло ТОВ «Трансфінсервіс» (код ЄДРОУ 32493659) (повірений Продавця), здійснено продаж цінних паперів (казначейські зобов`язання України «Військові», емітент – Міністерство фінансів України) з міжнародним ідентифікаційним номером UA4000180376 серії «В» у кількості 23 000 штук номінальною вартістю 23 000 000,00 грн фізичній особі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (Покупець) за ціною 22 000 000,00 грн.
Відповідно до умов вказаного договору розрахунки за цим договором здійснюються між Покупцем та Продавцем в готівковій формі шляхом надання Покупцем Продавцю грошових коштів у сумі 22 000 000,00 грн не пізніше 26.12.2015. 
Згідно з актом приймання-передачі цінних паперів від 26.12.2015 Продавець передала, а Покупець прийняв цінні папери (казначейські зобов`язання України, емітент – Міністерство фінансів України) у кількості 23 000 штук номінальною вартістю 23 000 000,00 грн.
Згідно з актом виконаних зобов`язань від 26.12.2015 за договором купівлі - продажу цінних паперів від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1 всі обов`язки за договором купівлі - продажу цінних паперів від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1 сторонами виконані в повному обсязі. 
Виконання зазначеного договору підтверджується такими документами: 
- договір купівлі-продажу цінних паперів від 11.11.2014 №БВ 14/11/11-1;
- акт приймання-передачі цінних паперів від 16.11.2014;
- акт виконання зобов`язань від 16.11.2014 за договором від 11.11.2024 №БВ 14/11/11-1;
- договір купівлі-продажу цінних паперів від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1; 
- акт приймання-передачі цінних паперів від 26.12.2015; 
- акт виконання зобов`язань від 26.12.2015 за договором від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1; 
- додаткова угода від 26.12.2015 №1 до договору від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1.
Зазначені документи позивачем були надані до ГУ ДПС у м. Києві на запит (лист ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2022 №19094/I/26-15-24-01-02-12) до декларації, листом від 02.01.2025 та листом від 11.02.2025 (заперечення на акт перевірки).
Так, відповідно до наданого акта приймання - передачі цінних паперів від 26.12.2015 продавець ( ОСОБА_1 ) передала, а покупець ( ОСОБА_4 ) прийняв цінні папери (казначейські зобов`язання України, емітент - Міністерство фінансів України) у кількості 23 000 штук номінальною вартістю 23 000 000,00 грн. 
Згідно з наданим актом виконаних зобов`язань від 26.12.2015 за договором купівлі - продажу цінних паперів від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1 всі обов`язки за договором купівлі - продажу цінних паперів від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1 сторонами виконані в повному обсязі. 
Згідно з підпунктом 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: інвестиційний прибуток від операцій з борговими зобов`язаннями Національного банку України та з державними цінними паперами, емітованими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику та/або реалізує державну бюджетну політику у сфері управління державним боргом та гарантованим державою боргом, з урахуванням курсових різниць.
Судом встановлено, що Міністерством фінансів України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про випуск казначейських зобов`язань «Військові» від 01.04.2014 №100 та наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку визначення вартості продажу казначейських зобов`язань «Військові» серії В та форми бланка сертифіката казначейського зобов`язання «Військові» серії В» від 17.04.2014 №415, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.04.2014 №450/25227, було здійснено випуск казначейських зобов`язань «Військові» серії В та розпочато розміщення казначейських зобов`язань «Військові» серії В на пред`ячника. 
При цьому, відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» від 23.02.2006 №3480-IV (у редакції, що діяла до 01.05.2016) права на цінний папір та права за цінним папером на пред`явника, що існує в документарній формі у паперовому вигляді, переходять шляхом вручення такого цінного папера іншій особі.
Тобто, права за такими цінними паперами не відображається в депозитарній системі України на рахунках в цінних паперах власників. 
В Акті перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 зазначено, що за даними інформаційно - телекомунікаційної системи ДПС встановлено, що РНОКПП НОМЕР_3 фізичної особи ОСОБА_5 закрито по смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У період з 1998 по 2014 роки ОСОБА_5 отримав доходи у загальній сумі 26 448,31 грн, які значно нижче номінальної вартості проданих ним цінних паперів (казначейських зобов`язань України, емітент - Міністерство фінансів України) за договором від 11.11.2014. Як наслідок, фінансовий стан фізичної особи ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) свідчить про відсутність доходів на придбання ціних паперів номінальною вартістю 23 000 000,00 грн які у подальшому були продані ОСОБА_1 за ціною 22 000 000,00 грн. 
Суд зазначає, що згідно статті 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) про обґрунтованість вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та в силу перелічених вище вад не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону.
Будь-яке автоматизоване зіставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в контексті процесуального закону. Автоматизоване зіставлення задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.
Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач і є лише підставою для поглибленої документальної перевірки платників на предмет фактичності правовідносин між ними.
Наведена правова позиція узгоджується з викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №2а/0470/4526/12, постанові Верховного Суду від 19.03.2021 по справі №460/143/19.
Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності доходів у ОСОБА_5 на придбання ціних паперів номінальною вартістю 23 000 000,00 грн., які у подальшому були продані ОСОБА_1 за ціною 22 000 000,00 грн.
Щодо помилкового зазначення у договорі купівлі-продажу цінних паперів від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1 реєстраційного номеру облікової картки платника податків НОМЕР_4 , яке було зазначено у фізичної особи ОСОБА_4 , суд враховує, що позивачем було надано листом - заперечення на акт перевірки додаткову угоду від 26.12.2025 №1 до договору від 21.12.2015 №БВ 15/12/21-1, якою за згодою сторін змінено реєстраційний номер облікової картки платника податків на НОМЕР_2 .
З огляду на те, що у даному випадку податковим органом не доведено, що задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 доходи у сумі 22 000 000,00 грн. за 2015 рік не пов`язані зі здійсненням операцій з цінними паперами (казначейськими зобов`язаннями України, емітент – Міністерство фінансів України), твердження відповідача про оподатковуваний характер доходу від їх продажу ґрунтуються на припущеннях та не відповідають вимогам законодавства.
Щодо оподаткування операцій з банківськими монетами, суд зазначає таке.
Згідно з Актом від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 перевіркою встановлено, що задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 доходи у сумі 18 000 000,00 грн. за 2017 рік не пов`язані зі здійсненням операцій з банківськими монетами, та включаються до складу загального оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподатковуються на загальних підставах. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 16.11.2022 до ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДПС у м. Києві було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, яка зареєстрована за №162685.
У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік задекларовано доходи, які не включаються до загального річного оподатковуваного доходу у сумі 18 000 000,00 грн.
Так, згідно з договором купівлі - продажу банківських монет від 28.11.2017 фізичною особою ОСОБА_1 (Продавець) здійснено продаж банківських монет фізичній особі ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ) (Покупець) за ціною 18 000 000,00 грн. 
Відповідно до умов договору Покупець ( ОСОБА_6 ) зобов`язується передати в установленому порядку кошти в сумі 18 000 000,00 у грн день отримання від Продавця ( ОСОБА_1 ) банківських монет, а Покупець зобов`язується продати 28.11.2017 банківські монети.
Виконання зазначеного договору підтверджується такими документами: 
- договір купівлі-продажу банківських монет від 28.11.2017 з додатком №1; 
- акт прийому-передачі до договору від 28.11.2017; 
- додаткова угода до договору від 28.11.2017 з додатком №2; 
- додаткова угода №1 до договору купівлі-продажу банківських монет від 28.11.2017;
Зазначені документи позивачем було надано до ГУ ДПС у м. Києві на запит (лист ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2022 № 19094/1/26-15-24-01-02-12) до декларації, листом від 02.01.2025 та з запереченнями на акт перевірки (лист позивача від 11.02.2025), а також доповнення до заперечення від 19.02.2025.
Згідно з додатком 1 до договору до договору купівлі-продажу банківських монет від 28.11.2017 право власності повністю передається від Продавця до Покупця на банківські монети, а саме: 
- Золото 1904 MS64 $20 LIBERTY HEAD у кількості 12 одиниць;
- Золото 1 OZ GOLD MAPLE LEAFS у кількості 7 одиниць; 
- Зодото 1874 ТУРЕ 3 MS63 GOLD DOLLAR у кількості 9 одиниць; ??
- Золото 1927 MS66 $20 SAINT GAUDENS у кількості 4 одиниць; 
- Золото 1927 MS67 $20 SAINT GAUDENS у кількості 8 одиниць; 
- Золото 1926 MS62 $10 INDIAN у кількості 15 одиниць; 
- Золото 1901 S MS64 $10 LIBERTY HEAD у кількості 5 одиниць; 
- Срібло 1 OZ SILVER ROUNDS, INCLUDING S WORLD TRADING ROUNDS Y кількості 17 одиниць;
- Срібло SILVER MAPLE LEAFS; 1988, 1999, PROOF у кількості 8 одиниць;
- Срібло 2 TROY OZ ROUNDS у кількості 10 одиниць; ??
- Срібло 1898 MS62 SILVER DOLLAR у кількості 11 одиниць; 
- Срібло 1880 S MORGAN DOLLARS у кількості 15 одиниць; ??
- Срібло 1881 S MORGAN DOLLARS у кількості 5 одиниць; ??
- Срібло SILVER QUARTERS, RANGING FROM 1940-1964 у кількості 43 одиниць.
Загальна кількість проданих в 2017 році ОСОБА_1 банківських монет (золото та срібло) згідно з договором купівлі-продажу банківських монет від 28.11.2017 становить 169 одиниць, в тому числі золото у кількості 60 одиниць та срібло у кількості 109 одиниць.
У судовому засіданні 10.12.2025 в якості свідка було допитано ОСОБА_3 (перебуває у дружніх стосунках з позивачем), яким підтверджено оригінальність монет та вказано, що позивачем здійснювалися операції з такими монетами. 
Згідно з підпунктом 165.1.51 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: доходи від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов`язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, за виключенням доходів, оподаткування яких прямо передбачено іншими нормами цього розділу.
Як зазначено в Акті перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125, у 2017 році вимоги валютного законодавства України передбачали можливість продажу золотих та срібних монет, які належать до категорії банківських металів, лише за посередництвом фінансової установи, яка одержала відповідну ліцензію Національного банку України.
Контролюючим органом зауважено, що за відсутності зазначеної умови, такий продаж не може вважатись продажем валютних цінностей та як наслідок, виключає можливість звільнення від оподаткування та відображення відповідних сум у рядку 11.3 податкової декларації про майновий стан і доходи.
Надаючи правову оцінку таким твердженням контролюючого органу, суд враховує таке.
Станом на дату здійснення позивачем операцій з продажу банківських монет та отримання доходу від таких операцій в 2017 році діяли Декрет Кабінету Міністрів України від 19.12.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет №15-93) та Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.08.2003 №325 (далі - Положення №325).
Згідно з Декретом №15-93 він установлював режим здійснення валютних операцій на території України, визначав загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Декрету № 15-93 «валютні цінності»: 
валюта України – грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України;
платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, бони, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, ощадні книжки, інші фінансові та банківські документи), виражені у валюті України; 
іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України; 
платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові та банківські документи), виражені в іноземній валюті або банківських металах; 
банківські метали - це золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Декрету №15-93 «валютні операції», серед іншого, операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Декрету №15-93 резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Пунктом 1.1 Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.08.2003 №325 (далі - Положення №325) передбачалось, що це Положення визначає порядок здійснення операцій з банківськими металами на міжбанківському валютному ринку України та на міжнародних ринках.
Відповідно до пункту 1.2 Положення №325, банківські метали - це золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів; монети, вироблені з дорогоцінних металів: вітчизняні монети з пробами не нижче ніж: для золота - 995, для срібла - 999, для платини і паладію - 999,5, які не є засобом платежу на території України; іноземні монети з пробами не нижче ніж: для золота - 900, для срібла - 925, для платини і паладію - 999; інвестиційні монети України - монети з пробами для золота - 999,9, для срібла - 999,9, для платини - 999,5, які призначені для інвестування та накопичення.
Системний аналіз викладених вище нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що ані Декрет №15-93, ані Положення №325,не встановлює обов`язкової участі банку або іншої фінансової установи як умови для визнання операції з відчуження банківських монет між фізичними особами операцією з валютними цінностями.
Отже, відсутність участі банку або іншої фінансової установи у операції купівлі-продажу банківських монет між фізичними особами сама по собі не змінює правову природу таких монет як валютних цінностей та не може бути підставою для висновку про втрату ними статусу валютних цінностей. Тому доводи відповідача в цій частині судом відхиляються.
Суд також зазначає, що ані Декрет №15-93, ані Положення №325, ані Закон України «Про валюту і валютні операції» не покладали на фізичну особу позивача обов`язку підтверджувати шляхом надання додаткових документів пробу банківських монет.
Щодо посилань контролюючого органу в акті перевірки і у відзиві на листи Національного банку України від 03.12.2024 № 40-0009/90877, від 09.12.2024 №40-0009/92444, суд зазначає, що відповідно до вимог статті 44 Закону України «Про Національний банк України» (далі Закон № 679-XIV), до компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать: 1) видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; 2) застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.
Відповідно до вимог статті 56 Закону №679-XIV Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії (індивідуальні акти), які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність.
Суд звертає увагу, що листи Національного банку України не належать до нормативно-правових актів, а тому у розумінні вимог статті 56 Закону №679-XIV вони не мають обов`язкового характеру для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.
Натомість, виходячи з наведених норм, висновується, що правове регулювання, встановлене Декретом №15-93 та Положенням №325, стосувалося виключно операцій з банківськими металами, що здійснювалися банками та іншими фінансовими установами на міжбанківському валютному ринку України та міжнародних ринках, і не поширювалося на цивільно-правові угоди з відчуження банківських монет між фізичними особами.
Отже, враховуюче викладене у сукупності, з огляду на те, що у даному випадку податковим органом не доведено, що відчужені позивачем банківські монети не відповідають критеріям валютних цінностей, таким чином, за відсутності належних і допустимих доказів з боку контролюючого органу того, що предметом договорів купівлі-продажу були монети, які не відповідають визначенню банківських металів та валютних цінностей, твердження відповідача про оподатковуваний характер доходу від їх продажу ґрунтуються на припущеннях та не відповідають вимогам законодавства.
Щодо посилань контролюючого органу на отриману інформацію з ЦБД ДРФО ДПС, РНОКПП 2814901035 ОСОБА_6 , який виступав Покупцем за договором купівлі – продажу банківських монет від 28.11.2017 року, закритий по смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема щодо того, що фінансовий стан фізичної особи ОСОБА_6 свідчить про відсутність доходів на придбання банківських монет у ОСОБА_1 за ціною 18 000 000,00 грн, суд акцентує, що наявність певної податкової інформації на яку посилається податковий орган, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента, чи навпаки контрагентом від платника податків.
Верховний Суд в постановах від 11.11.2020 у справі № 320/1147/19, від 24.11.2020 у справі № 813/3034/15 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.
Податковий орган не надав доказів, які б свідчили про відсутність операцій позивача з продажу банківських монет. Тому, висновки акта перевірки у цій частині не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на узагальненій податкової інформації без дослідження первинних документів.
Суд враховує, що сама лише податкова інформація не є тим джерелом отримання податкової інформації, яка згідно з положеннями статті 83 ПК України може бути підставою для висновків контролюючих органів під час проведення перевірок, а відтак не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства таким платником. Більш того, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, що в свою чергу відповідає аналогічній позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2022 року у справі № 420/8924/20.
Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 стаииі 4 ПК України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
За змістом указаної норми, за умови подання платником податків належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Відтак, суд відхиляє доводи податкового органу щодо наявності ознак нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом, адже доводи податкового органу щодо наявності податкової інформації щодо цього є неприйнятними оскільки склад податкового правопорушення не може доводитися податковою інформацією, яка має виключно інформаційне навантаження вільного розсуду податкового органу (припущень), та не заснована на аналізі первинних та інших документів (постанова Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 0870/4806/12).
З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку про правомірність включення позивачем до рядка 11.3 декларації за 2017 рік «Інші доходи, що не підлягають оподаткуванню» розділ ІІІ «Доходи, які не включаються до загального річного оподатковуваного доходу» у сумі 18 000 000,00 грн.
При цьому, посилання позивача на заяви фізичних осіб — ОСОБА_7 від 12.02.2025 та ОСОБА_8 від 15.02.2025 — суд вважає безпідставними, оскільки зазначені документи не мають статусу первинних документів у розумінні положень податкового законодавства та самі по собі не можуть підтверджувати обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. 
Разом з тим, судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи долучено висновок експерта з оцінки монет та антикваріату ОСОБА_3 від 28.11.2017.
Суд зазначає, що відповідно до частин першої, шостої статті 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Статтею 108 КАС України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.
Дослідивши висновок експерта з оцінки монет та антикваріату ОСОБА_3 від 28.11.2017, суд не вбачає підстав для надання йому оцінки з огляду на невідповідність такого висновку вимогам частини шостої статті 104 КАС України, а саме: відсутністю зазначення у висновку інформації, що його підготовлено для подання до суду; відсутністю у висновку інформації, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Щодо оподаткування поворотної фінансової допомоги, суд зазначає таке. 
Згідно з Актом від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 перевіркою встановлено, що задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 доходи у сумі 12 000 000,00 грн. за 2018 рік не пов`язані з поверненням їй поворотної фінансової допомоги ОСОБА_2 та включається до складу загального річного оподатковуваного доходу згідно з підпунктом 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України і оподатковується на загальних підставах. 
З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою ОСОБА_1 16.11.2022 до ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДПС у м. Києві була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік, яка зареєстрована за №162687.
У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік задекларовано доходи, які не включаються до загального річного оподаткованого доходу у сумі 12 897 345,00 грн, зокрема, дохід від провадження господарської діяльності за спрощеною системою у сумі 897 345,00 грн (рядок 11.1 декларації) та інші доходи, що не підлягають оподаткуванню у сумі 12 000 000,00 грн (рядок 11.3 декларації) та дохід, який включається до загального річного оподаткованого доходу у формі заробітної плати у сумі 44 676,00 грн (податки сплачені податковим агентом).
Так, відповідно до угоди про виконання зобов`язання щодо сплати боргу від 23.01.2018 фізична особа ОСОБА_1 (Кредитор) отримала кошти у сумі 12 000 000,00 грн від фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) (Боржник) в якості погашення боргу, який виник відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 22.02.2016. 
Згідно з умовами, зазначеними в угоді від 23.01.2018, з моменту підписання угоди сторони підтверджують, що цей договір вважається виконаним, а борг у сумі 12 000 000,00 грн погашеним. Відповідно до акта прийому - передачі грошових коштів від 23.01.2018 Боржник ( ОСОБА_2 ) передав, а Кредитор ( ОСОБА_1 ) отримала грошові кошти у сумі 12 000 000,00 грн. 
Виконання зазначеного договору підтверджується такими документами:
- договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 22.02.2016; 
- акт прийому-передачі грошових коштів згідно з Угодою про виконання зобов`язання щодо сплати боргу від 22.01.2018;
- угода про виконання зобов`язання щодо сплати боргу від 23.01.2018. 
Зазначені документи позивачем надано до Головного управління ДПС у м. Києві на запит (лист ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2022 №19094/І/26-15-24-01-02-12) до декларації та листом від 02.01.2025.
У своїй постанові від 07.12.2022 у справі №200/6156/20-а Верховний Суд наголосив на тому, що право надавати заперечення щодо висновків органу державної податкової служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Відповідно до підпункту 165.1.31 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.
Згідно з статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України ) договір про поворотну фінансову допомогу за своєю суттю прирівнюється до договору позики, оскільки передбачає повернення тієї самої суми коштів, яка була передана. 
Разом з тим, поворотна фінансова допомога є тимчасовим переданням коштів від однієї сторони до іншої, без надання у власність і без створення нового майнового стану для отримувача. 
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При цьому економічний зміст тієї чи іншої господарської операції визначається платником податків самостійно. Законодавство не позбавляє платника податків права самостійно обирати способи та форми здійснення господарської діяльності за умови їх відповідності вимогам цивільного та іншого законодавства.
В Акті перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125 відповідач посилається на отриману з ЦБД ДРФО ДПС інформацію стосовно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ), однак, як було зазначено судом, наявність певної податкової інформації на яку посилається податковий орган, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента, чи навпаки контрагентом від платника податків.
Отже, враховуюче викладене у сукупності, з огляду на те, що у даному випадку податковим органом не доведено, що задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 кошти у розмірі 12 000 000,00 грн. за 2018 рік не пов`язані з поверненням їй поворотної фінансової допомоги ОСОБА_2 , твердження відповідача про оподатковуваний характер доходу не відповідають вимогам законодавства.
Щодо подання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи, суд зазначає таке.
Як вказано в Акті перевірки від 13.01.2025 №1660/Ж5/26-15-24-02-03/2875906125, у порушення вимог пункту 179.1 статті 179 розділу IV Кодексу з урахуванням підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 підрозділу 10 розділу XX ПК України фізичною особою ОСОБА_1 несвоєчасно подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2017, 2018 роки до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДПС у м. Києві (за 2015 рік фактично подана 16.11.2022, граничний термін подання – 30.04.2016; за 2017 рік фактично подана 16.11.2022, граничний термін подання – 30.04.2018; за 2018 рік фактично подана 16.11.2022, граничний термін подання – 30.04.2019).
Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Відповідно до пунктів 49.8, 49.10, 49.11 статті 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:
у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;
у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2015 рік (дата реєстрацій 16.11.2022 за №162682), податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2017 рік (дата реєстрацій 16.11.2022 за №162685) та податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2018 рік (дата реєстрацій 16.11.2022 за №162687). Повідомлень про про відмову у прийнятті податкових декларацій із зазначенням причин від контролюючого органу не отримувала. 
Відповідно до положень ПК України громадяни, які подають податкові декларації пор майновий стан і доходи розподіляються на дві категорії: особи, які зобов`язані подавати річну декларацію; особи, які мають право подати декларацію добровільно. 
Пунктом 179.2 статті 179 ПК України визначено, що відповідно до цього Кодексу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, крім випадків, коли подання податкової декларації прямо передбачено цим Кодексом, якщо такий платник податку отримував доходи, у тому числі іноземні доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859, у розділі III декларації «Доходи, які не включаються до загального річного оподатковуваного доходу»: у рядку 11.3 вказується загальна сума інших доходів, які не включаються до розрахунку загального річного оподатковуваного доходу відповідно до статті 165 розділу IV Кодексу.
З наведеного вбачається, що платник податку відображає у рядку 11.3 розділу ІІІ Декларації дохід, який не підлягає оподаткуванню, якщо у нього є інші підстави для подання декларації. 
Оскільки зазначені вище доходи по операціях з продажу цінних паперів, банківськими монетами та поворотної фінансової допомоги не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, суд доходить висновку про відсутність у позивача обов`язку щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи. 
Щодо виявлених під час перевірки порушень в частині ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету військового збору за 2015, 2017 та 2018 роки у загальній сумі 780 000,00 грн із отриманого доходу 52 000 000,00 грн, суд зазначає таке.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділ 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України).
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1.2 пункт 161 підрозділ 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України), до яких відноситься, зокрема, інвестиційний прибуток.
Відповідно підпункту 1.4 пункт 16-1 підрозділ 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Згідно з підпунктом 1.5 пунктом 161 підрозділ 10 розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що висновки Головного управління ДПС у м. Києві про заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, обов`язок щодо сплати військового збору був визначений відповідачем безпідставно.
Таким чином, суд вважає, що висновки Акта перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та безпідставними, а відтак, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 15140,00 грн. Відтак, враховуючи, розмір задоволених позовних вимог позивача, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 15140,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025 №18664240203 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальної сумі 12 249 238,75 грн. (в т.ч. 9 799 391,00 грн. податок на доходи фізичних осіб та 2 449 847,75 грн. штрафних санкцій).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025№18666240203 про збільшення суми грошового зобов?язання за платежем військовий збір у загальної сумі 975 000,00 грн. (в т.ч. 780 000,00 грн. військового збору та 195 000,00 грн. штрафних санкцій).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025 №18387240203 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2025 №18662240203 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 15 140,00 грн (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.