ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8097/26 Справа № 202/8317/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Красвітної Т.П.,

Учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
розглянув без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026року, головуючий у суді першої інстанції Марченко Н.Ю.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У серпні 2025року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог вимагала стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 260 107,01грн.
Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням суду від 23 травня 2016року у справі №205/3397/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якого був виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Зазначала, що має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 260 107,01грн.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 16 лютого 2026року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 95000,00грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 601,07грн.
У позовній заяві та під час судового розгляду представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Шахторіним А.С. було заявлено про понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу та в подальшому 16 січня 2026року подано докази на їх підтвердження у строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України; та зазначено, що сума понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу становить 25000,00грн.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Защук В.В. також 25 лютого 2026року подала заяву про відшкодування відповідачу судових витрат, в якій просила стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9690,00грн, а також судові витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи і підготовки до її розгляду, а саме витрати на оплату послуг АТ «Укрпошта».
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Шахторіна А.С. про розподіл судових витрат та стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00грн. Заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Защук В.В. щодо судових витрат залишено без задоволення та відмовлено у відшкодуванні відповідачу ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу та інших процесуальних витрат.
Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу виходив з їх обґрунтованості та доведеності, врахував дії та позиції сторін щодо вирішення спору, участь представника в судових засіданнях, необхідність для представника позивачки знайомитись зі значною кількістю матеріалів виконавчого провадження та проводити розрахунок неустойки (пені), та виснував, що понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу відповідають критеріям реальності, розумності та є пропорційними сумі неустойки (пені), яка б підлягала стягненню на користь позивача, якби її розмір не був зменшений судом користуючись суддівським розсудом на підставі частини другої статті 196 Сімейного кодексу України.
Щодо заяви представника відповідача про відшкодування відповідачу судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що всі витрати, про відшкодування яких представником відповідача була подана відповідна заява, були понесені вже після розгляду справи по суті та ухвалення судом рішення на користь позивачки, і пов`язані виключно з підготовкою та поданням до суду заяв і клопотань щодо розподілу судових витрат.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
01 червня 2026року ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026року.
В апеляційній скарзі відповідач не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування додаткового рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, а також про часткове задоволення його заяви про розподіл судових витрат та стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрат на професійну правничу допомогу та інших понесених судових витрат пропорційно розміру відмовлених позовних вимог у розмірі 6 376,87грн. Крім того, просив стягнути з позивачки на його користь витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з апеляційним переглядом справи, у розмірі 10 000,00грн. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції порушив вимоги статті 141 ЦПК України щодо пропорційності розподілу судових витрат, не врахував, що первинно позивачкою було заявлено позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 328 390,58грн, які в подальшому зменшено до 260 107,01грн, проте не зменшено розмір гонорару адвоката; суд задовольнив заявлені позовні вимоги приблизно на 36,5% та незважаючи на це поклав на відповідача 100% витрат на правничу допомогу.
Зазначав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, не навів аналізу доводів відповідача, проігнорував власні висновки щодо матеріального та сімейного стану відповідача, допустив формальний підхід до дослідження матеріалів справи.
Крім того, вважав, що суд безпідставно відмовив відповідачу у відшкодуванні понесених ним витрат, не навів переконливих мотивів відхилення доводів відповідача. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачки заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін через те, що обставини, якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги, є необґрунтованими, доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного заперечення підтверджених витрат та не спростовують висновків суду. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивачки понесені позивачкою судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом апеляційної скарги. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
04 червня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду витребувано з Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026року цивільну справу №202/8317/25; та 12 червня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі. 
30 липня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи категорію і складність справи, обсяг та характер доказів, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що призначення справи до розгляду та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отриманні документів в Електронному суді.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка додаткового рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу є обґрунтованими, доведеними та співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та значенням справи для сторін. Заразом, залишаючи без задоволенні заяву представника відповідача про відшкодування відповідачу судових витрат, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що витрати на надану адвокатом Защук В.В. правничу допомогу були понесені відповідачем вже після розгляду справи судом та ухвалення рішення на користь позивачки, і пов`язані виключно з підготовкою та поданням до суду заяв і клопотань щодо розподілу судових витрат.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не повністю відповідають обставинам справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012року Закону № 5076-VI, договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, інші види правової допомоги – інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи /частина перша статті 134 ЦПК України/.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, при зверненні до суду з позовом у серпні 2025року представником позивачки ОСОБА_1 – адвокатом Шахторіним А.С. у позовній заяві на виконання вимог частини першої статті 134 та пункту 9 частини першої статті 175 ЦПК України було зазначено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, в сумі 25 000,00грн. В заяві про зменшення розміру позовних вимог, яка була подана до суду 19 листопада 2025року позивачка також вимагала стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. 
До закінчення судових дебатів представником позивачки було зроблено заяву про подання доказів понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у строк, встановлений частиною 8 статті 141 ЦПК України, з дотриманням якого у подальшому були подані відповідні докази.
Частинами першою-третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 надала: ордер на надання правничої допомоги від 27 серпня 2025року; копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 24 червня 2025року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шахторіним А.С., в якому обумовлено, що адвокат на підставі доручення клієнта зобов`язується та має право вчиняти будь-які не заборонені законом та правилами адвокатської етики дії, необхідні для належного виконання даного договору, зокрема, але не виключно, підготувати та подати від імені або в інтересах клієнта позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини; копію додаткової угоди № 1 від 24 червня 2025року до вказаного Договору, в якій обумовлено, що за послуги, які надаються адвокатом клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 25 000,00грн, який є остаточним та не підлягає зміні протягом дії договору; копію акта виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги, за змістом якого погоджено вартість наданої правничої допомоги в сумі 25 000,00грн та перелік наданої правничої допомоги, зокрема, надання консультацій та роз`яснень з правових питань, вивчення наявних у клієнта документів, визначення правової позиції та стратегії захисту прав клієнта, аналіз судової практики Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, підготовка та подання до суду позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підготовка розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підготовка заяви про зменшення розміру позовних вимог, підготовка та подання заяв і клопотань, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях; копію розписки про отримання гонорару в готівковій формі на суму 8 000,00грн; три копії квитанцій до платіжних інструкцій про оплату гонорару адвоката на суму по 4 000,00грн кожна.
Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00грн, суд першої інстанції виходив доведеності правових підстав для відшкодування таких витрат та доведеності розміру цих витрат.
Позивачка дійсно отримала правову допомогу від адвоката Шахторіна А.С., а отже не викликає сумнівів, що позивачкою фактично здійснено витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачкою акт виконаних робіт не дає можливості встановити обсяг фактично виконаної роботи, не заслуговують на увагу, оскільки такий акт містить перелік послуг, які адвокат надав позивачці у вказаній справі. Більш того, позовна заява з додатками, заява про зменшення розміру позовних вимог, та всі інші заяви і клопотання у вказаній справі від імені позивачки подані та підписані саме представником Шахторіним А.С. та саме цей представник представляв інтереси позивачки в судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції, що достеменно свідчить про те, що правнича допомога фактично була надана.
Та обставина, що акт виконаних робіт не містить деталізації вартості окремих послуг, не є підставою для відмови позивачці у розподілі понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим такі доводи скаржника є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються.
Проте, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивачці має компенсувати відповідач, суд не врахував положення частини четвертої статті 137 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 141 ЦПК України.
Так, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас, в чинному цивільно-процесуальному законодавстві передбачені критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023року у справі № 591/2393/18.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Оцінюючи заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанцій, на предмет їх пропорційності складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00грн є явно завищеними.
Зокрема, апеляційний суд зауважує, що з огляду на характер виниклих між сторонами правовідносин, які виникли у зв`язку з наявністю у відповідача заборгованості по аліментам та наявністю правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, складність такої справи, підготовка та ведення даної справи в суді щодо захисту інтересів позивачки не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції враховує обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У вказаній справі заявлений розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю виконаної роботи.
Тож, суд апеляційної інстанції приймає до уваги та вважає слушними зауваження сторони відповідача про те, що вартість виконаних адвокатом робіт є завищеною, не відповідає критеріям розумності та співмірності зі складністю справи.
Підставними також є і доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру належних позивачці до відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції не врахував матеріальний і сімейний стан відповідача, який, окрім неповнолітнього  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має ще двох дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, та на утримання яких з відповідача також стягуються аліменти. Така обставина стала підставою для застосування судом першої інстанції положень частини другої статті 196 Сімейного кодексу України та зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, проте не була врахована судом при розподілі витрат позивачки на правничу допомогу, навіть незважаючи на подання стороною відповідача клопотання про зменшення розміру судових витрат. При цьому, місцевий суд не надав детального пояснення таких своїх міркувань і не пояснив причин такого процесуального підходу. 
За таких обставин, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме: критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретних обставин справи, складності справи та обґрунтованості витрат, апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10000,00грн на відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а тому додаткове рішення в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення суми витрат на правничу допомогу до стягнення з 25000,00грн до 10000,00грн.
Щодо відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу та інших процесуальних витрат, то як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач та його представник Бакулін І.С. (який представляв інтереси відповідача під час розгляду справи до закінчення судових дебатів) не подавали до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за умови наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Проте, доказів на підтвердження понесення відповідачем судових витрат стороною відповідача не було подано ні разом з першою заявою по суті спору, ні до закінчення судових дебатів.
Відповідних заяв щодо наміру протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та інших процесуальних витрат стороною відповідача до закінчення судових дебатів також зроблено не було.
Представник відповідача - Защук В.В. звернулась до суду з заявою про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу та інших витрат лише 25 лютого 2026року, тобто вже після закінчення судових дебатів та ухвалення судом рішення по суті спору. На підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу суду надано: копію договору № 1 про надання правничої допомоги від 17 лютого 2026року, укладеного між  ОСОБА_2 та адвокатом Защук В.В.; протокол узгодження договірної ціни від 17 лютого 2026року; ордер пронадання правничої допомоги від 17 лютого 2026року; копію рахунку № 1 від 17 лютого 2026року на оплату наданих послуг на суму 3 670,00грн; копію рахунку № 1 від 18 лютого 2026року на оплату наданих послуг на суму 6 020,00грн; копію акта №1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24 лютого 2026року, в якому погоджено прийняття клієнтом наданих адвокатом послуг на суму 7 190,00грн; платіжні інструкції від 21 лютого 2026року на суму 6 020,00грн та на суму 3 670,00грн.
За змістом договору про надання правничої допомоги та акту прийому-передачі виконаних робіт вбачається, що надана відповідачу адвокатом Защук В.В. правнича допомога була надана вже після закінчення судових дебатів у справі та була пов`язана з вирішенням судом питання про розподіл судових витрат (ознайомлення з матеріалами справи; надання консультації; підготовка клопотання про видачу в електронному вигляді копії технічних записів судових засідань; підготовка клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, заперечення проти заяви про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу; направлення документів засобами поштового зв`язку іншій стороні; участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції; вчинення інших дій, пов`язаних із вирішенням судом питання про розподіл судових витрат).
Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору, оскільки заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.
Складання та подання заяви про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу та інших витрат, а також вчинення інших дій, пов`язаних з вирішенням судом питання про розподіл судових витрат не стосуються підготовки до розгляду та самого процесу розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Підставно врахувавши, що витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Защук В.В., та інші судові витрати, понесені відповідачем вже після розгляду справи судом по суті спору і пов`язані виключно з підготовкою та поданням до суду заяв і клопотань щодо розподілу судових витрат а також врахувавши, що відповідач до закінчення судових дебатів не подавав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та докази на підтвердження понесення судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення заяви представника відповідача про розподіл судових витрат відповідача.
Апеляційний суд в межах наданих процесуальних повноважень не встановив недотримання судом першої інстанції порядку розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, ці доводи не спростовують законності та обґрунтованості висновків суду в частині залишення без задоволення заяви представника відповідача про розподіл судових витрат відповідача.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права /пункти 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України/.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині доводів про розподіл витрат позивачки на професійну правничу допомогу у повному обсязі фактичні обставини не встановив, не врахував критерії реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, пропорційності та співмірності, а тому апеляційну скаргу слід частково задовольнити та змінити додаткове рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу шляхом зменшення суми витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції до стягнення з 25 000,00грн до 10000,00грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію співмірності, реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідних процесуальних дій сторони.
В решті, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи щодо надання правничої допомоги відповідачу, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване додаткове рішення в частині вимог про відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу та інших процесуальних витрат.
Крім того, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Представник відповідача — Защук В.В. в апеляційній скарзі просила стягнути з позивачки витрати відповідача на професійну правничу допомогу, пов`язану з апеляційним переглядом справи, у розмірі 10 000,00грн, на підтвердження чого надала відповідні рахунки на оплату та платіжні інструкції.
Представник позивача — Шахторін А.С. у відзиві на апеляційну скаргу також просив стягнути з відповідача витрати позивачки на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом апеляційної скарги, на підтвердження чого надав договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 03 червня 2026року, розписку про отримання гонорару в готівковій формі, квитанцію до платіжної інструкції та акт виконаних робіт (наданих послуг), згідно з яким вартість правничої допомоги становить 8000,00грн.
Позивачка та відповідач дійсно отримали професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а отже не викликає сумнівів, що, як відповідачем, так і позивачкою, фактично здійснено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Проте, оцінюючи заявлений відповідачем та позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанцій, на предмет їх пропорційності та складності справи, апеляційний суд вважає, що зазначені ними витрати на правничу допомогу є очевидно завищеними.
Зокрема, апеляційний суд зауважує, що з огляду на характер виниклих між сторонами правовідносин, складність такої справи, оскарження лише додаткового рішення суду першої інстанції, яким вирішувались заяви сторін про розподіл судових витрат, підготовка та подання апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, а також значних витрат часу.
Тож, установивши, що відповідачем та позивачкою здійснено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, беручи до уваги часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , характер правовідносин у цій справі, складність виконаної адвокатами роботи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачу та позивачці витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000,00грн кожному.
Саме такий розмір витрат буде об`єктивним та співмірним з виконаною адвокатами роботою у цій справі.
Водночас, згідно частини десятої статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволено частково та у зв`язку з цим і позивачка і відповідач мають право на відшкодування їм витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі по 1 000,00грн, застосовуючи частину десяту статті 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції колегія суддів вважає за можливе звільнити позивачку та відповідача від обов`язку сплачувати один одному цю частину судових витрат.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
Додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026року в частині стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу — змінити, зменшивши витрати на професійну правничу допомогу до стягнення з 25 000,00грн до 10 000,00грн.
В решті додаткове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 27 серпня 2026року.

Судді: