РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2026 року | м. Рівне | №640/14140/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
| Громадянина Ірану (Ісламська Республіка) ОСОБА_1
до | Державної міграційної служби України
| про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:
Громадянин Ірану (Ісламська Республіка) ОСОБА_1 (далі - позивач) в травні 2021 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.
За змістом позовних вимог (з урахуванням уточненого позову) позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 30.07.2015 № 8-4534/3.1-15 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ірану ( ОСОБА_2 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано тим, що у вересні 2015 року позивач був затриманий в аеропорту Бориспіль для перевірки документів співробітниками Державної прикордонної служби України, внаслідок чого в посвідці на постійне проживання проставлено штамп заборони в`їзду на територію України терміном на три роки у зв`язку з наявним рішенням щодо позивача про заборону в`їзду. Таке рішення позивач оскаржив до суду. Про те, що є інше рішення органів ДМС щодо нього про скасування дозволу на імміграцію в Україну, йому відомо не було. Під час судового розгляду Службою безпеки України було прийнято рішення від 20.04.2016 про скасування постанови про заборону в`їзду позивача до України. Зазначив, що в подальшому він до осені 2020 року безперешкодно відвідував та перебував на території України на підставі виданої посвідки на постійне проживання. Восени 2020 року позивач вирішив змінити посвідку у зв`язку із досягненням 45-річчя. Однак в обміні посвідки було відмовлено у зв`язку з наявністю рішення про скасування дозволу на імміграцію. Позивач вказував, що відсутність доказів дій іммігранта, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні свідчить про відсутність підстав у розумінні статті 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування такого дозволу. З наведених підстав вважає незаконним винесене відповідачем рішення.
Разом з позовною заявою було подано клопотання про поновлення строку для звернення до суду.
Матеріалам позовної заяви присвоєно єдиний унікальний номер справи 640/14140/21.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва в складі судді Іщука І.О. від 27.05.2021 позовну заяву залишено без руху, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
На виконання ухвали суду представником позивача подано до суду заяву, в якій зазначено, що позивач отримав дозвіл на постійне проживання в Україні відповідно до Закону України "Про імміграцію" як особа, яка здійснила іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 тисяч доларів США, зареєстровану у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку з моменту, коли йому стало відомо про порушення його прав, то строк звернення до суду позивачем не порушено.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва в складі судді Іщука І.О. від 29.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов, а третьою особою - пояснень щодо спірних правовідносин.
Відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечив повністю. Зазначив, що 30.07.2015 ДМС прийнято рішення № 8-4534/3.1-15 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону "Про імміграцію" та отриманої інформації, викладеної у поданні ГУ СБУ у місті Києві та Київській області від 27.07.2015 № 51/1/2-5239. 19.08.2015 копія рішення була надіслана позивачу листом ГУ ДМС у м. Києві за місцем проживання АДРЕСА_1 , за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у м. Києві. Оскільки реєстри на відправлену кореспонденцію зберігаються 1 рік, у ДМС відсутня можливість надати витяг з реєстру вихідної кореспонденції. Крім того, 12.02.2020 позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 9 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321. Копія такого рішення 24.02.2020 була надіслана позивачу за місцем проживання. Тому твердження позивача, що він дізнався про порушення його прав лише восени 2020 року, не відповідає дійсності.
Щодо обставин справи, відповідач зазначив, що рішенням ДМС від 14.01.2013 № 8-290 позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання. 28.07.2015 до ДМС надійшло подання Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області щодо скасування дозволу на імміграцію, яке мотивоване отриманою інформацією щодо наявних загроз національній безпеці України внаслідок дій позивача під час його проживання на території України. Зважаючи на той факт, що сукупність поданих матеріалів чітко свідчить, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, ДМС було прийнято оскаржене рішення про скасування дозволу на імміграцію. З наведених у відзиві підстав відповідач зазначив, що при прийнятті оскарженого рішення він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В матеріалах справи наявне пояснення щодо позову, подане до Окружного адміністративного суду м. Києва Головним управлінням СБУ у м. Києві та Київській області. Третьою особою зазначено, що подання про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну підготовлене відповідно до вимог законодавства. Підстави для визнання протиправним та скасування рішення ДМС про скасування дозволу на імміграцію в Україну іноземцю відсутні. 
Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Згідно з розділом II “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва. 
Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ. 
Наказом в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.
На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 адміністративну справу №640/14140/21 передано для розгляду судді Махаринцю Д.Є. 
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 адміністративну справу №640/14140/21 передано для розгляду судді Дорошенко Н.О. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду в складі судді Дорошенко Н.О. від 19.09.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/14140/21. Запропоновано учасникам справи подати до суду додаткові пояснення щодо предмета спору на даний час.
Ухвала суду від 19.09.2025 доставлена до електронного кабінету представника позивача, відповідача та третьої особи 23.09.2025, що стверджується довідками про доставку електронного листа від 23.09.2025.
У зв`язку з відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді Дорошенко Н.О., вказану справу передано для повторного розподілу до автоматизованої системи документообігу суду.
Відповідно до проведеного повторного 01.09.2026 автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану адміністративну справу передано на розгляд судді Зозулі Д.П.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду в складі судді Зозулі Д.П. від 02.09.2026 прийнято адміністративну справу №640/14140/21 до провадження судді Зозулі Д.П., розгляд справи почато зі стадії розгляду справи по суті.
Від Державної міграційної служби України до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких відповідач повністю підтримав наведені у відзиві аргументи. Додатково зазначив, що за відомостями інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) встановлено, що 13.02.2020 позивач виїхав за межі України та з будь-яких питань до територіальних органів/підрозділів ДМС не звертався. Просив відмовити в позові повністю. 
З`ясувавши доводи та аргументи учасників справи, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі обставини.
Матеріалами справи підтверджено, що 02.07.2012 громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Тегерану, Іран, перебуваючи в Україні на законних підставах, звернувся із заявою до органу Державної міграційної служби України про надання йому дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини другої статті 4 Закону України “Про імміграцію” як особі, яка здійснила іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 тисяч доларів США.
Рішенням ДМС від 14.01.2013 № 8-290 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 було надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою 29.01.2013 Головним управлінням ДМС в м. Києві. Вказана посвідка у зв`язку із непридатністю для використання 26.06.2013 була обміняна на посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 .
В 2015 році в ході оперативно-службової діяльності ГУ СБУ у м. Києві та Київській області отримано оперативну інформацію щодо проведення громадянином Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 дій, які становлять загрозу національній безпеці України, у зв`язку із чим поінформовано ДМС України для прийняття рішення про скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну відповідно до положень статті 12 Закону України “Про імміграцію” (подання від 27.07.2015 № 51/1/2-5239).
Водночас, 25.07.2015 в інтересах забезпечення національної безпеки прийнято рішення про заборону в`їзду вказаному іноземцю до України строком на 3 роки (постанова № 77949). 20.04.2016 керівництвом Служби безпеки України позивачу скасовано заборону в`їзду в Україну (постанова № 78008), про що у встановленому порядку було поінформовано Державну прикордонну службу України.
Про вищевказані обставини зазначено в поясненні третьої особи. У зв`язку із закінченням строків зберігання відповідних документів ГУ СБУ у м. Києві та Київській області їх копії до справи надано не було.
Суд встановив, що 28.07.2015 до ДМС надійшло подання ГУ СБУ у місті Києві та Київській області від 27.07.2015 № 51/1/2-5239 щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 .
У поданні ГУ СБУ у місті Києві та Київській області від 27.07.2015 № 51/1/2-5239 зазначено, що в ході виконання завдань по протидії діяльності спецслужб іноземних держав на шкоду безпеці України на виконання Законів України “Про Службу безпеки України”, “Про контррозвідувальну діяльність”, “Про боротьбу з тероризмом”, Головним управлінням отримано інформацію щодо наявних загроз національній безпеці України внаслідок дій громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час його проживання на території України (а.с. 85-86).
Рішенням ДМС від 30.07.2015 № 8-4534/3.1-15 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 14.01.2023 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 11, 91).
Крім цього, ДМС визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню, видані на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 29.01.2013 та серії НОМЕР_2 від 26.06.2013.
Копія вищезазначеного рішення була надіслана позивачу листом ГУ ДМС у м. Києві від 19.08.2015 № 1-21/вх2556-2-15 на адресу за місцем проживання - АДРЕСА_1 . Докази вручення відповідного поштового відправлення у справі відсутні.
Крім того, листом ГУ СБУ у місті Києві та Київській області (вхідний від 16.12.2019 № 51628/1/8101-19) повідомлено ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, що в ході здійснення заходів, спрямованих на протидію незаконній легалізації іноземних громадян на території України встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 можливо причетний до розвідувально-підривної та іншої протиправної діяльності на шкоду державній безпеці України. Перебування вказаної особи на території України може становити загрозу національній безпеці України, громадському порядку, а також здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Всупереч прийнятого органами ДМС рішення, позивач продовжує безперешкодно перетинати державний кордон країни, умисно використовуючи скасовану посвідку. Враховуючи викладене, ГУ СБУ у місті Києві та Київській області просило повторно надіслати інформування до органів ДПС України щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , а також розглянути питання щодо заборони в`їзду на територію України вказаній особі терміном на 5 років (а.с. 94).
Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області 11.12.2019 до Головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації прикордонної служби України за вих. № 8101.6.1-52897/8101.6-19 направлено лист, яким поінформовано про визнання недійсною посвідки на постійне проживання виданої громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 (а.с. 95). 
19.12.2019 до Головних управлінь, управлінь ДМС України в областях надіслано інформацію (лист № S 101.6.1/39113-19) про прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію зазначеному іноземцю (а.с. 96).
12.02.2020 позивач звернувся до органу ДМС щодо обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річчя (а.с. 112).
Управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області 19.02.2020 прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання позивачу на підставі пп. 9 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (а.с. 123).
Відомості щодо дати вручення позивачу означеного рішення у справі відсутні. 
Представник позивача доводить, що позивач до осені 2020 року безперешкодно відвідував та перебував на території України на підставі посвідки на постійне проживання і лише в подальшому довідався про наявність щодо нього рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яке було прийняте в 2015 році. 
Вважаючи протиправним рішення ДМС України про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, адвокат Мегель Лілія Ніазівна в інтересах громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом.
Щодо строків звернення з позовом до суду, суд вважає необхідним вказати на таке.
Як встановлено судом, цей позов надійшов до Окружного адміністративного суду м. Києва 24.05.2021, разом із клопотанням про поновлення строку звернення до суду (а.с. 16). В обґрунтування клопотання зазначено, що лише 04.03.2021 з відповіді на запит адвоката стало відомо, що позивачу рішенням ДМС України скасовано дозвіл на імміграцію.
На виконання вимог ухвали суду від 27.05.2021 про залишення позовної заяви без руху представник позивача подала уточнену позовну заяву, а також заяву, в якій обґрунтувала, що строк звернення до суду не порушено, позов пред`явлено до суду з дотриманням правил, встановлених в статті 122 КАС України, в межах шестимісячного строку з дня, коли особі стало відомо про порушення своїх прав.
Такі обставини були враховані Окружним адміністративним судом м. Києва, ухвалою якого від 29.06.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.
Під час судового розгляду справи дослідженими судом доказами не встановлено фактичної дати надіслання відповідачем та отримання позивачем оскарженого рішення.
Водночас, дослідженням матеріалів особової справи позивача, які надані до відзиву, встановлено, що позивач в 2020 році звертався до органу ДМС щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із досягненням 45-річчя. Такі обставини свідчать на користь висновку, що станом на 2020 рік позивач перебував в Україні та користувався наявною в нього посвідкою на постійне проживання. Означені обставини також підтверджуються листом третьої особи до ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області (вх. № 51628/1/8101-19 від 16.12.2019).
Відтак суд вважає, що матеріалами справи не спростовано доводи позову про те, що позивач довідався про існування оскарженого рішення в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.
З урахуванням встановлених обставин у суду відсутні документально підтверджені підстави для висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду. Отже позов необхідно вирішити по суті.
Вирішуючи по суті цей публічно-правовий спір, суд враховує таке.
Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення) ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність в кого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
ДМС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення).
Відповідно до підпункту 6 пункту 4 Положення ДМС приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу.
Підпунктом 33 пункту 4 Положення передбачено, що ДМС здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності.
Таким чином, питання імміграції в Україну, контроль за дотриманням законодавства у сфері імміграції належить до повноважень ДМС.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-УІ від 22.09.2011.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України “Про імміграцію” № 2491-ІІІ від 07.06.2001 (далі - Закон № 2491-ІІІ в редакції на час виникнення відповідних правовідносин).
Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію (абзац 4 частини першої статті 1 Закону № 2491-ІІІ).
Згідно зі статтею 12 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію може бути скасовано якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців з осіб без громадянства;
6) в інших випадках, передбачених законами України.
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 (далі - Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію).
Відповідно до пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Пунктом 22 Порядку встановлено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України “Про імміграцію”, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці 2 пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України “Про імміграцію”, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац 2 пункту 22 Порядку).
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.
На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення і абзац 1 пункту 23 Порядку).
Як встановлено судом, підставою для прийняття відповідачем спірного рішення було звернення ГУ СБУ у м. Києві та Київській області до органу ДМС з поданням щодо скасування дозволу на імміграцію позивачу як особі, дії котрої становлять загрозу національній безпеці України (а.с. 139-141).
Відповідно до статті 1 Закону України № 964-1V “Про основи національної безпеки України” (надалі - Закон № 964-ІV), який був чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення, національні інтереси - життєво важливі матеріальні, інтелектуальні і духовні цінності Українського народу як носія суверенітету і єдиного джерела влади в Україні, визначальні потреби суспільства і держави, реалізація яких гарантує державний суверенітет України та її прогресивний розвиток; загрози національній безпеці - наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.
Згідно зі статтею 4 Закону № 964-IV, суб`єктом забезпечення національної безпеки є, зокрема, Служба безпеки України.
Відповідно до абзацу сьомого статті 9 Закону № 964-IV міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Служба безпеки України та Служба зовнішньої розвідки України в межах своїх повноважень забезпечують виконання передбачених Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України завдань, здійснюють реалізацію концепцій, програм у сфері національної безпеки, підтримують у стані готовності до застосування сили та засоби забезпечення національної безпеки.
Частиною першою статті 2 Закону України “Про Службу безпеки України”, в редакції чинній на час виникнення відповідних правовідносин, визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.
Відповідно до пунктів 4, 13 статті 24 Закону України “Про Службу безпеки України” Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана, зокрема, здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Враховуючи, що обставини, про які зазначило ГУ СБУ у місті Києві та Київській області в поданні, вказують на наявність загрози національній безпеці, громадському порядку та національним інтересам України, у розумінні статті 1 Закону України “Про основи національної безпеки України”, суд вважає, що у ДМС України були наявні законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що обов`язок доказування суб`єкта владних повноважень, визначений процесуальним законом, не звільняє позивача від обов`язку доказування, що випливає з принципу змагальності, за яким кожна сторона повинна довести та надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи наведене у сукупності, суд доходить висновку, що під час судового розгляду справи належними та допустимими доказами підтверджено, що Державна міграційна служба України при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну іноземцю, щодо якого у встановленому законом порядку органом Служби безпеки України було скероване відповідне подання, зумовлене необхідністю захисту національних інтересів України, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з дотриманням критеріїв правомірності, встановлених ч. 2 ст. 2 КАС України.
Доводи адміністративного позову правомірності оскарженого рішення не спростовують та не дають підстав для його скасування.
Отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Враховуючи результати судового розгляду справи, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України не розподіляються. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовних вимог громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 03 вересня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Громадянин Ірану (Ісламська Республіка) Санатінеджадфард Аріа ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Державна міграційна служба України (вул. Володимирська, буд.9,м. Київ,01001, ЄДРПОУ/РНОКПП 37508470) 

Суддя       Д.П. Зозуля