П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року м. Київ

Справа № 761/47321/25
Провадження: № 22-ц/824/9386/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гудими Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Притули Н. Г.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення державного реєстратора.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Гудима В. С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила про те, що суд першої інстанції формально послався на направлення судової повістки через підсистему «Електронний суд», однак не перевірив фактичного отримання та ознайомлення представника позивача із відповідним процесуальним документом. При цьому, сам по собі факт формування довідки про доставку електронного документа, на її переконання, не є безумовним підтвердженням належного повідомлення учасника справи та не свідчить про його реальне ознайомлення зі змістом судового виклику.
Крім того, представник позивача вважає, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, не дотримався принципу пропорційності та безпідставно обмежив гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право позивача на доступ до суду. На переконання представника, застосований судом процесуальний наслідок у вигляді залишення позову без розгляду є надмірним за обставин цієї справи, фактично позбавив позивача права на судовий захист та не відповідає завданню цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого й своєчасного розгляду справи та ефективного захисту порушених прав.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Романюк І. М. в інтересах ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Зазначає, що матеріалами справи підтверджується належне повідомлення позивача про час та місце проведення судових засідань. Зокрема, представник позивача була особисто повідомлена під розписку про судове засідання, призначене на 16 лютого 2026 року, а про наступне підготовче засідання, призначене на 06 травня 2026 року, повідомлена через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. При цьому будь-яких повідомлень про припинення повноважень представника, заяв про розгляд справи за відсутності позивача чи його представника, а також повідомлень про причини неявки до суду не надходило.
Представник третьої особи звертає увагу на те, що відповідно до частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України повторна неявка належним чином повідомленого позивача є самостійною процесуальною підставою для залишення позовної заяви без розгляду незалежно від причин такої неявки. На підтвердження цієї позиції посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19 та від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18.
Також зазначає, що вручення судової повістки представнику відповідно до вимог процесуального закону є належним повідомленням і самого позивача, а останній, як ініціатор судового процесу, був зобов`язаний проявляти належну процесуальну активність, цікавитися перебігом розгляду справи та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами. На думку представника третьої особи, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із законною та обґрунтованою ухвалою суду першої інстанції, не містять об`єктивного пояснення причин повторної неявки позивача та не спростовують встановлених судом обставин, а тому не дають підстав для її скасування.
В судовому засіданні адвокат Гудима В. С. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.
Адвокат Романюк І. М. в інтересах ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21 січня 2026 року о 14 год. 00 хв. (а. с. 41-42).
Зазначену ухвалу представник позивача отримала через підсистему «Електронний суд» 25 листопада 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а. с. 43).
Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання 21 січня 2026 року, у зв`язку з технічними несправностями роздрукувати журнал судового засідання від 21 січня 2026 року було неможливо (а. с. 50).
В матеріалах справи міститься розписка про повідомлення представника позивача, адвоката Гудими В. С., про призначення наступного підготовчого судового засідання на 16 лютого 2026 року о 10 год. 00 хв., яка підписана останньою (а. с. 51).
Згідно з протоколом судового засідання від 16 лютого 2026 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено на 06 травня 2026 року о 09 год. 30 хв. (а. с. 57-58).
Того ж дня секретарем судового засідання було сформовано та направлено учасникам справи судові повістки про виклик до суду (а. с. 59-62).
Як убачається з довідки про доставку електронного документа, представник позивача отримала судову повістку через підсистему «Електронний суд» 17 лютого 2026 року о 08 год. 54 хв. (а. с. 60, зворот).
В підготовче судове засідання, призначене на 06 травня 2026 року, позивач та його представник повторно не з`явилися (а. с. 25).
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача була належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення підготовчих судових засідань, однак повторно не з`явилася до суду, не повідомила про причини неявки та не звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності. При цьому позивач також не виявляв процесуальної активності, не повідомляв суд про припинення повноважень свого представника та не подавав будь-яких заяв чи клопотань. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність визначених частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Перевіряючи такі висновки в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частинах третій-шостій статті 128 ЦПК України визначено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з частиною другою статті 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка у підготовче засідання чи в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого підготовчого засідання чи судового засідання, в яке він не з`явився.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності / неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони, а тому саме позивач має продемонструвати свій процесуальний інтерес у як найшвидшому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі.
Отже, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Верховний Суд у постановах від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18, від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16, від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 зазначив, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Застосовуючи наведені норми процесуального права до спірних правовідносин, колегія суддів виходить із того, що матеріалами справи підтверджується належне повідомлення представника позивача про дату, час і місце кожного із підготовчих судових засідань, у які вона не з`явилася.
Так, про підготовче судове засідання, призначене на 16 лютого 2026 року, представник позивача, адвокат Гудима В. С., була повідомлена безпосередньо в приміщенні суду під особистий підпис, що підтверджується відповідною розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 51).
Про наступне підготовче судове засідання, призначене на 06 травня 2026 року, представника позивача було повідомлено шляхом направлення судової повістки до її електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». Як убачається з довідки про доставку електронного документа, судова повістка була доставлена до електронного кабінету представника 17 лютого 2026 року о 08 год. 54 хв. (а. с. 60, зворот).
Будь-яких відомостей про припинення представництва адвоката Гудими В. С., обмеження її повноважень або неможливість здійснювати представництво інтересів позивача матеріали справи не містять, а тому відповідно до частин першої та другої статті 64 ЦПК України саме представник здійснювала від імені позивача всі його процесуальні права та обов`язки.
Відповідно до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і самій особі, яку він представляє. Отже, отримання судових викликів адвокатом Гудимою В. С. є належним повідомленням і позивача про дату, час та місце розгляду справи.
Колегія суддів також враховує, що 27 лютого 2026 року, вже після отримання судової повістки про призначення підготовчого судового засідання на 06 травня 2026 року, представник позивача Гудима В. С. через підсистему «Електронний суд» подала до суду заяву про забезпечення позову (а. с. 67).
Наведене свідчить, що представник позивача у зазначений період активно користувалася функціоналом підсистеми «Електронний суд», здійснювала процесуальні дії у справі та мала доступ до свого електронного кабінету, а тому доводи апеляційної скарги про те, що вона не була обізнана про призначення судового засідання або не ознайомилася із судовою повісткою, спростовуються матеріалами справи.
Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18, у якій зазначено, що якщо учасник справи повідомив суду свою офіційну електронну адресу або використовує електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», суд, здійснюючи комунікацію через такі засоби зв`язку, діє правомірно та добросовісно. У такому випадку діє презумпція обізнаності учасника справи, відповідно до якої особа, якій адресовано процесуальні документи через обраний нею спосіб комунікації, знає або, принаймні, повинна була дізнатися про їх зміст.
Аналогічний правовий підхід викладений Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19, від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 та від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, у яких наголошено, що суд, який здійснює комунікацію з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів електронного зв`язку, діє у відповідності до вимог процесуального закону, а направлення процесуальних документів до офіційної електронної адреси чи електронного кабінету є належним способом повідомлення учасника справи.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що належним підтвердженням факту недоставлення процесуального документа до електронного кабінету користувача можуть бути відповідні технічні відомості підсистеми «Електронний суд», зокрема, картка руху документа, інформація щодо його доставки або інші дані, які б свідчили про порушення порядку електронного вручення процесуальних документів. Однак, посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність належного повідомлення про дату та час судового засідання, представник позивача не надала жодних доказів, які б підтверджували, що судова повістка не була доставлена до її електронного кабінету чи що під час такого доставлення мали місце технічні збої або інші порушення встановленого порядку електронної комунікації. За відсутності таких доказів доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення ґрунтуються виключно на припущеннях та не спростовують наявних у матеріалах справи доказів належного повідомлення.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини виходить із того, що особа, яка ініціювала судовий розгляд, повинна проявляти належну процесуальну активність, із розумною періодичністю цікавитися перебігом відомого їй судового провадження, добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain»).
За наведених вище обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення позивача та його представника про судові засідання, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються виключно на припущеннях. Суд першої інстанції дотримався встановленого статтями 128, 130 та 131 ЦПК України порядку повідомлення учасників справи, тоді як позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення двох поспіль підготовчих судових засідань, повторно не з`явилися до суду, не повідомили причин неявки та не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України є самостійною та достатньою підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Отже, апеляційну скаргу адвоката Гудими В. С. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2025 року без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368,  375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гудими Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2026 року залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Повне судове рішення складено 29 липня 2026 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура