ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 711/4108/26		
Провадження № 22-ц/821/1528/26		
Категорія: 351000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи:
заявник –  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2026 року у цивільній справі за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Трюхана Володимира Григоровича, заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису. 
В обґрунтування заяви зазначив, що заявник перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , однак у теперішній час спільно проживати з даною жінкою не може, через вчинення нею фізичного та психологічного насильства стосовно нього. 
Вказав, що відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.02.2024 заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково та було видано відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на 3 місяці з рядом заборон. Вищезазначений припис ОСОБА_2 не порушувала, переїхавши до своєї квартири за місцем своєї офіційної реєстрації.
Заявник зазначив, що наразі агресивна поведінка дружини стала нестерпною, а фізичне та психологічне насильство стосовно нього має систематичний характер. Щоб якось вплинути на дружину та припинити її агресивну поведінку заявник неодноразово звертався до Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області, а саме: 24.03.2026, 29.03.2026, 05.04.2026, 06.04.2026; 13.04.2026; 17.04.2026. 
За наслідками таких звернень на ОСОБА_2 , як кривдницю, були складені термінові заборонні приписи, зокрема: серія ЕТ № 106628 від 29.03.2026, серія АА № 494621 від 04.04.2026, серія ЕТ № 107525 від 13.04.2026, серія ЕТ № 107894 від 19.04.2026. 
Також, на ОСОБА_2 , були складені протоколи про адміністративне правопорушення та направлені до Придніпровського районного суду м. Черкаси за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, справа 711/3214/26, за ст. 173-8 ч. 2 КУпАП, справа 7113681/26 та за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, справа 711/3683/26.
Водночас, відповідно до висновку судово-медичного експерта № 02-01/236 від 07.04.2026 в ОСОБА_1 були діагностовано легкі тілесні ушкодження, а саме крововилив м`яких тканин лівого передпліччя, який виник від дії тупого предмета, а саме зі слів заявника від удару ногою в ліву руку його дружиною. 
Вважає, що все вищенаведене дає обґрунтовані підстави дійти висновку, що подальше спільне життя є неможливим та несе реальну небезпеку для життя та здоров`я заявника. Своїми діями ОСОБА_2 постійно здійснює щодо заявника психологічний тиск, висловлюючи образи та погрози, застосовуючи фізичне насильство, що підтверджується цілим рядом доказів. 
Вказав, що кожен напад ОСОБА_2 на заявника відображається на психологічному стані дітей, так як вони стають дратівливими, перебувають в пригніченому стані, бояться кожного стороннього руху. Після винесення неодноразових термінових заборонних приписів дружина своєї поведінки не змінила, продовжує систематично застосовувати психологічне насильство до заявника. 
Заявник не бажає подальшого продовження будь-якого спілкування з ОСОБА_2 , за адресою заявника вона не прописана і дане майно не належить їй на праві власності. ОСОБА_2 має свою квартиру, в якій офіційно зареєстрована. 
З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців та заборонити останній перебувати в місці проживання заявника за адресою АДРЕСА_1 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись з ним, у тому числі вести телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку, як особисто, так і через сторонніх осіб, наближаться на 200 метрів до місця його перебування в місцях частих відвідувань, а саме: школах, магазинах, інших торгівельних закладах, комунальних і медичних установах та громадському транспорті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису – задоволено частково.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 .
Встановлено захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладено на неї обов`язки, а саме: заборонено перебувати разом з ОСОБА_1 у місці його проживання за адресою АДРЕСА_1 строком на 2 (два) місяці; заборонено наближатись ОСОБА_2 на відстань меншу ніж 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 строком на 2 (два) місяці; заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, строком на 2 (два) місяці.
У решті вимог заяви відмовлено.
Встановлено строк дії обмежувального припису 2 (два) місяці.
Задовольняючи частково вимоги заяви, суд виходив з того, що є обґрунтовано доведеним факт вчинення заінтересованою особою відносно заявника систематичного домашнього насильства.
Зазначено, що вжиті заявником розумні заходи для захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – адвокат Сухомудренко Б. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні поданої заяви про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що під час розгляду справи скаржник не була забезпечена захистом своїх прав та не була представлена адвокатом, хоча у суду була інформація про її звернення до центру безоплатної вторинної правничої допомоги для призначення захисника.
До того ж зауважив, що при розгляді заяви про видачу обмежувального припису судом не вірно визначено коло осіб, які мають бути залученими до справи, оскільки виселення із квартири їх матері, яке фактично підмінене видачею обмежувального припису, явно негативно відобразилося на правах спільних із заявником дітей.
Звернув увагу, що висновок спеціаліста в галузі медицини від 07.04.2026 № 02-01/236, в якому досліджені тілесні ушкодження ОСОБА_1 не містить механізму спричинення таких ушкоджень, а тому висновок суду про спричинення заявнику ушкоджень саме ОСОБА_2 є нерелевантним.
Зазначив, що у розпорядженні ОСОБА_2 наявні докази, які дають саме їй підстави побоюватися за своє життя. Так, 17.03.2026 при її огляді у ДСУ «ЧОБСМЕ» на її тілі виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин шиї, які остання пов`язує із фактом застосування насильства відносно неї (удушення руками шляхом передавлення шиї).
Вказав, що докази подані заявником, не можуть бути покладені в основу судового рішення як докази підтвердження будь-яких обставин, оскільки їх отримання межує з діями, що мають ознаки правопорушення. До того ж, ОСОБА_2 вказує на нецілісність наданих записів та їх форматування з метою формування у суду враження про протиправність дій скаржниці.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2010 (а.с. 11).
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.04.2026 шлюб мж  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – розірвано (а.с. 12 -13).
Відповідно до копій Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 та Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14, 15,16,17).
Згідно копії Свідоцтва про право власності ОСОБА_1 має частку у кв. АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності та зареєстрований за даною адресою з 1989 року (а.с. 8, 18).
ОСОБА_2 зареєстрована з 1992 року за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 10).
З талонів-повідомлень єдиного обліку № 22445 від 30.03.2026, № 24040 від 30.03.2026, № 25847 від 11.04.2026, № 26031 від 07.04.2026, № 26745 від 07.04.2026 та № 29804 від 10.04.2026 вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області щодо вчинення його дружиною ОСОБА_2 та її матір`ю неправомірних дій відносно заявника (а.с. 22, 23, 25,27, 28).
За наслідками таких звернень на ОСОБА_2 були складені термінові заборонні приписи, зокрема, серії № ЕТ № 106628 від 29.03.2026, серії АА № 494621 від 04.04.2026, серії ЕТ № 107525 від 13.04.2026 та серії ЕТ № 107894 від 19.04.2026 (а.с. 24, 26, 31, 33).
З висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/236 від 07.04.2026 вбачається, що у ОСОБА_1 мало місце ушкодження: крововилив м`яких тканин лівого передпліччя. Вказане ушкодження виникло від дії тупого предмету, по давності виникнення може відповідати часу, вказаному оглянутим та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 29 – 29 на звороті). 
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2026 року у справі № 711/3214/26 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340,00 грн (а.с. 58).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення  ОСОБА_2 та її представника – адвоката Сухомудренка Б. В., Кулика М. В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2025 року у справі № 760/31644/24 (провадження № 61-8219св25) зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від: 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).
Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див.: постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20).
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п. п. 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення».
У постанові від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України» («Levchuk v. Ukraine», заява № 17496/19, § 78, 80, 90) зазначив: «Питання домашнього насильства, яке може проявлятися у різних формах від застосування фізичної сили до сексуального, економічного, емоційного або словесного насильства, виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка тією чи іншою мірою стосується всіх держав-членів, і не завжди очевидна, оскільки часто має місце у контексті особистих стосунків або закритих соціальних систем. Хоча це явище може найчастіше стосуватися жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути потерпілими від домашнього насильства і насправді прямо чи опосередковано діти теж часто стають жертвами. Якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» («Irina Smirnova v. Ukraine»), заява № 1870/05, пункти 71 і 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого. Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню».
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. с. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
У суді першої інстанції було досліджено флеш накопичувачі надані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з яких вбачається тривалий конфлікт між заявником та заінтересованою особою. 
Проте, колегія суддів апеляційного суду, звертає увагу, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у справах за заявою про видачу обмежувального припису неприязні стосунки, наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою не можуть бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 522/22472/21).
На підтвердження факту здійснення домашнього насильства ОСОБА_2 заявником подано до суду талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття заяви про реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 30.03.2023 про події від 24.03.2026 та 29.03.2026, талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття заяви про реєстрацію зави (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 11.04.2026 про подію 04.04.2026 від 07.04.2026 щодо подій від 05.04.2026 та 06.04.2026, талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття заяви про реєстрацію зави (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 14.04.2026 про подію від 13.04.2026 щодо вчинення насильницьких дій ОСОБА_2 відносно заявника.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками таких звернень на ОСОБА_2 були складені термінові заборонні приписи, зокрема, серії № ЕТ № 106628 від 29.03.2026, серії АА № 494621 від 04.04.2026, серії ЕТ № 107525 від 13.04.2026 та серії ЕТ № 107894 від 19.04.2026.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2026 року у справі № 711/3214/26 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас, в матеріалах справи наявна копія рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.02.2024 яким заяву ОСОБА_5 задоволено частково та видано стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис на 3 місяці.
Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши вищевказані докази, вбачає системність вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно заявника.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_2 вчиняє систематичне домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , яке виявляється у неодноразових словесних образах, фізичній силі, погрозах та приниженні, що викликало в останнього побоювання за свою безпеку.
З огляду на вказані обставини, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_2 кривдником у розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував, що такі дії з боку кривдника повторювалися. Зокрема, після видання термінових заборонних приписів, останньою вчинено повторно домашнє насильство відносно заявника.
Отже, судом першої інстанції враховано, що відносини учасників конфлікту не покращилися, після видачі термінових заборонних приписів ОСОБА_2 не надала критичної оцінки агресивності своїх дій, що вказує на високий ступінь ризику повторення нею таких дій, що в свою чергу може поглибити (збільшити) психоемоційні страждання заявника.
Щодо доводів скаржника в апеляційній скарзі про не вірно визначене судом коло осіб, які мають бути залученими до справи, оскільки винесене може негативно відобразитись на правах спільних із заявником дітей, колегія суддів зауважує, що у справі, яка переглядається, судом встановлено обмежувальний припис ОСОБА_2 щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням нею щодо нього домашнього насильства. Оскаржуваний припис не стосується обмеження реалізації ОСОБА_2 її батьківських прав щодо спільних із ОСОБА_1 дітей. 
Колегія суддів критично сприймає твердження скаржника, що під час розгляду справи ОСОБА_2 не була забезпечена захистом своїх прав та не була представлена адвокатом, хоча у суду була інформація про її звернення до центру безоплатної вторинної правничої допомоги для призначення адвоката, оскільки 01.05.2026, в судовому засіданні остання заявила про можливість розгляду справи за відсутності адвоката.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 08 липня 2026 року. 

Головуючий   Л. І. Василенко

 Судді:         О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко