ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року | Справа №160/13123/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:

15.05.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 16.05.2023 року позивач уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України, 15.05.2026 строк дії контракту закінчився. 07.03.2026 позивач подав заяву із рапортом по команді та рапортом командиру про звільнення з військової служби відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Проте відповідь не отримав. З урахуванням обставин викладених у позовній заяві просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 20 травня 2026 року суд відкрив провадження у справі №160/13123/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 22.05.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив про відсутність підстав для закінчення дії контракту, укладеного з позивачем, оскільки в особливий період дія контракту продовжується понад встановлений строк на період дії воєнного стану до оголошення демобілізації позивача.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
16.05.2023 року ОСОБА_1 уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України, строком на три роки, тобто до 15.05.2026. 
Згідно умов укладеного контракту громадянин України ОСОБА_1 , ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання:
проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії Контракту, на всій території України або за її межами в порядку, визначеного законодавством, а в разі настання особливого періоду і понад встановлений строк Контракту відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом 
свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників); 
дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами які займатиме статутами протягом строку Контракту, а також особливі обов`язки, визначені Збройних Сил України; 
добре володіти довіреною технікою (озброєнням), уміло керувати підпорядкованим особовим складом, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку і майстерність, досягати позитивних результатів з бойової, мобілізаційної та фізичної підготовки; 
суворо зберігати державну таємницю;
знати і неухильно додержуватися прийнятих Україною норм міжнародного гуманітарного права;
подавати про себе та членів своєї сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту.
Цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 , 19.07.2023 позивача переведено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .
07.03.2026 позивач через свого представника подав до військової частини НОМЕР_2 заяву із рапортом по команді та рапортом командиру про звільнення з військової служби відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Проте відповідь не отримав, що стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, а також доводам відповідача у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232 (далі по тексту - Закон №2232).
Статтею 1 Закону №2232 регламентовано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232).
Відповідно до частини 2 цієї статті, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. А частиною 3 цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232).
Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543 (далі по тексту Закон №3546) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Як встановлено судом, 16.05.2023 позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на 3 роки. 
Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначено порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегульовано питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. (пункт 1).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Пунктом 233 Положення, визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
У редакції Закону №2232-XII, що набула чинності - 18.05.2024, підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
У зв`язку з закінченням строку дії контракту у військовослужбовця (позивача) виникає право на звільнення з військової служби, а у відповідного органу військового управління - обов`язок забезпечити його реалізацію.
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 в справі №990/56/24 зазначено, що якщо правовідносини виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом.
Також Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 та у постанові від 19.09.2024 у справі №120/10413/22 вказав, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм. Адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент прийняття таких рішень.
З 18.05.2024 законодавець прямо передбачив самостійну підставу для припинення контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які уклали контракт під час дії воєнного стану, а саме - закінчення строку такого контракту за умови, що військовослужбовець не висловив бажання продовжувати проходження військової служби.
Таким чином, положення статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо продовження строку дії контракту під час воєнного стану підлягають застосуванню з урахуванням спеціальної норми, запровадженої Законом України від 11.04.2024 №3633-ІХ, якою внесено зміни до підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону. Саме ця спеціальна норма визначає випадок, коли військовослужбовець має право на звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач уклав контракт 16.05.2023 строком на три роки, тобто до 15.05.2026, а ще до закінчення строку його дії звернувся до командування із рапортом про звільнення та не висловлював наміру продовжувати проходження військової служби. Водночас відповідач не прийняв жодного рішення за поданим рапортом та не надав позивачу відповіді по суті його звернення.
Посилання відповідача на те, що дія контракту автоматично продовжується до закінчення воєнного стану, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на вибірковому застосуванні норм Закону без урахування внесених законодавцем змін, які набрали чинності до моменту закінчення строку контракту позивача. Відповідач фактично не врахував положення підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, що підлягали застосуванню на момент вирішення питання про звільнення позивача.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, відповідач був зобов`язаний розглянути рапорт позивача та прийняти рішення відповідно до чинної редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а не відмовляти у реалізації права на звільнення шляхом бездіяльності.
За таких обставин суд робить висновок, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду питання про звільнення позивача після закінчення строку контракту є протиправною та порушує його право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Оскільки судом встановлено наявність усіх передбачених законом умов для звільнення позивача з військової служби, ефективним способом захисту його порушеного права є не лише визнання протиправною бездіяльності відповідача, а й покладення на військову частину обов`язку звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук