Справа № 214/8453/25
2/214/665/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
21 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Євтушенка О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання – Авдєєва М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу №214/8453/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» Кириченко О.М. звернулась до суду з позовною заявою шляхом подання через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» (зареєстровано судом 26.08.2025), у якій просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованість за кредитним договором №2022125894 від 27.12.2018, у загальному розмірі 26 316,89 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту – 18 500,00 грн.; заборгованості по відсотках – 7 816,89 грн.; стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 27.12.2018 між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2022125894, яким сторони погодили умови обслуговування кредитної лінії.
Позивач зазначає, що первісний кредитор АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача ОСОБА_1 , тоді як остання належним чином умови договору не виконала, у встановлений строк позику та проценти не повернула, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. 
Крім того, 24.03.2023 між первісним кредитором АТ «ОТП БАНК» та позивачем ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу за №24/03/23, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики було відступлено позивачу. Станом на 24.03.2023 (дату відступлення права вимоги та формування розрахунку первісним кредитором) заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором №2022125894 від 27.12.2018 становить у загальному розмірі 26 316,89 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту – 18 500,00 грн.; заборгованості по відсотках – 7 816,89 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача в судовому порядку. 
Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник позивача – Кириченко О.М. про свою участь в судовому засіданні не заявила, згідно з клопотанням, заявленим у прохальній частині позовної заяви, просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.6).
Відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді, і 27.09.2026, через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву. 
Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач ОСОБА_1 заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, недоведеність заявлених вимог та складне матеріальне становище. Зокрема, відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, у зв`язку з чим просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідач ОСОБА_1 вказує на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність та розмір заборгованості, а також право позивача на звернення з відповідними вимогами. На думку відповідача, позивачем не надано оригіналу кредитного договору, належного розрахунку заборгованості та документів, що підтверджують перехід права вимоги до позивача. Також відповідач посилається на складний матеріальний та сімейний стан, а саме: наявність на утриманні трьох дітей, у тому числі дитини з інвалідністю, перебування у відпустці по догляду за дитиною, відсутність працевлаштування та стан вагітності. У зв`язку з цим відповідач просить суд у разі задоволення позову врахувати зазначені обставини та зменшити розмір штрафних санкцій, пені та процентів на підставі ст.551 ЦК України.
06.10.2026, через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», представник позивача подав відзив на позовну заяву. Зі змісту відповіді на відзив вбачається, що представник позивача не погоджується з доводами відповідача ОСОБА_1 , та вважає їх безпідставними. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності представник позивача зазначає, що відповідач ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором у період з 2018 по 2022 роки, а останній платіж був нею здійснений 27.06.2022, що, на думку позивача, підтверджує обізнаність відповідача щодо існування кредитних зобов`язань та користування кредитними коштами. Крім того, представник позивача посилається на положення п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до яких під час дії карантину строки позовної давності продовжувалися на строк дії такого карантину, а також на п.19 зазначеного розділу ЦК України, яким передбачено продовження строків позовної давності на період дії воєнного стану. На підтвердження своєї правової позиції представник позивача посилається на відповідну практику Верховного Суду. Заперечуючи доводи відповідача ОСОБА_1 щодо недоведеності позовних вимог, представник позивача зазначає, що до позовної заяви додано копію кредитного договору, договір факторингу з додатками, документи, які підтверджують оплату за договором факторингу, розрахунок заборгованості та виписки щодо руху коштів за рахунком. На думку позивача, зазначені документи є належними та допустимими доказами існування заборгованості та переходу права вимоги до позивача. Також представник позивача посилається на правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких виписки з банківських рахунків та інші первинні бухгалтерські документи є належними доказами отримання кредитних коштів, руху коштів по рахунку та розміру заборгованості позичальника. Представник позивача також зазначає, що відповідачем не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, а також не подано власного контррозрахунку, у зв`язку з чим доводи щодо недоведеності розміру боргу вважає необґрунтованими. 
Щодо доводів відповідача ОСОБА_1 про її складне матеріальне та сімейне становище представник позивача вказує, що такі обставини не звільняють особу від виконання грошових зобов`язань та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому зазначає, що наведені відповідачем обставини можуть враховуватися лише при вирішенні питання щодо можливого зменшення штрафних санкцій, якщо такі заявлені до стягнення. Крім того, представник позивача зазначає, що ним вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, однак відповідач не скористалася можливістю добровільного врегулювання заборгованості, у зв`язку з чим звернення до суду є правомірним та обґрунтованим. 
У зв`язку з наведеним представник позивача просив долучити відповідь на відзив до матеріалів справи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
18.10.2026, через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», до суду надійшла відповідь відповідача ОСОБА_1 на відповідь на відзив. Зі змісту заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивача та просить відмовити у задоволенні позову. Щодо доводів позивача про вжиття заходів досудового врегулювання спору відповідач ОСОБА_1 зазначає, що жодних реальних перемовин між сторонами не відбувалося. За твердженням відповідача, у 2025 році на її номер телефону надходило лише два дзвінки, під час яких після прийняття виклику зв`язок фактично не відбувався. Також відповідач стверджує, що не отримувала від позивача жодних письмових повідомлень, вимог чи інших документів щодо врегулювання заборгованості або переходу права вимоги. 
Крім того, відповідач ОСОБА_1 заперечує правомірність заявлених позивачем вимог, посилаючись на відсутність належного повідомлення про відступлення права вимоги від первісного кредитора до позивача. Вказує, що про заміну кредитора у зобов`язанні її у встановленому законом порядку повідомлено не було, а тому, на її думку, позивачем не доведено належним чином факт набуття права вимоги за спірним зобов`язанням. 
Також відповідач повторно звертає увагу суду на своє матеріальне та сімейне становище. Зазначає, що є матір`ю трьох дітей, серед яких новонароджена дитина та дитина з інвалідністю, пов`язаною із захворюванням на цукровий діабет І типу. Вказує, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює та не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим її майновий стан не дозволяє здійснити погашення заборгованості у заявленому позивачем розмірі. 
Щодо доводів позивача про відсутність підстав для застосування позовної давності відповідач ОСОБА_1 зазначає, що останні дії, пов`язані з користуванням кредитними коштами або внесенням платежів, були вчинені нею до 2020 року. У зв`язку з цим відповідач вважає, що строк позовної давності сплив до звернення позивача до суду, а наведені позивачем обставини щодо продовження перебігу позовної давності не можуть застосовуватися автоматично без підтвердження фактичного користування кредитом або вчинення інших дій, що свідчать про визнання боргу. 
Посилаючись на викладені обставини, відповідач ОСОБА_1 просить суд врахувати відсутність належного повідомлення про відступлення права вимоги, недоведеність факту досудового врегулювання спору, її складне матеріальне та сімейне становище, а також застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У разі часткового задоволення позовних вимог відповідач просить врахувати положення ст.551 ЦК України та зменшити розмір можливих додаткових нарахувань.
Оцінивши характер спірних правовідносин, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, категорію та складність справи, а також врахувавши доводи і заперечення сторін, викладені у поданих ними заявах по суті справи, зокрема у відзиві, відповіді на відзив та запереченнях, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору на підставі наявних у матеріалах справи доказах.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 27.12.2018 між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2022125894 від 27.12.2018 про надання банківських послуг, якою сторони погодили умови обслуговування кредитної лінії. За користування кредитними коштами банк здійснює нарахування процентів, розмір яких визначається заявою-анкетою, тарифами банку та умовами договору. На дату укладення заяви-анкети процентна ставка, відсотків річних становила – 0,01% річних, що діяла протягом пільгового періоду, і 5% (щомісяця), що діяла після закінчення пільгового періоду. Дата остаточного повернення кредиту 27.12.2020.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.
У силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається.
Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. 
Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, оскільки, як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за період з 28.12.2018 до 14.03.2023, відповідач здійснювала окремі платежі на погашення заборгованості, однак у повному обсязі кредитну заборгованість не погасила, внаслідок чого утворилася заборгованість. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі виконані не були, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Наданий позивачем розрахунок є узгодженим із матеріалами справи, підтверджується належними та допустимими доказами і не викликає у суду сумнівів щодо його правильності та достовірності. 
Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, розмір заявленої до стягнення заборгованості або свідчили про повне чи часткове виконання зобов`язань за договором в іншому розмірі, ніж зазначено позивачем. 
Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо недоведеності позовних вимог суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними у справі письмовими доказами, зокрема кредитним договором, розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, а також документами, які підтверджують перехід права вимоги до позивача.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Крім того, судом встановлено, що 24.03.2023 між первісним кредитором АТ «ОТП БАНК» та позивачем ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу за №24/03/23, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики було відступлено позивачу, внаслідок чого останнє набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні. Таким чином, на момент звернення до суду саме ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є належним кредитором та позивачем у даній справі. 
Суд зауважує, що належним підтвердженням відступлення права вимоги (цесії) є не лише сам факт укладення відповідного договору, але й наявність належних та допустимих доказів переходу прав від первісного кредитора до нового. Зокрема, договір про відступлення права вимоги має бути укладений у письмовій формі та містити всі істотні умови, які дають можливість ідентифікувати обсяг і характер переданих прав. 
Крім того, обов`язковим є подання доказів фактичної передачі права вимоги, таких як акти приймання-передачі, реєстри боржників, додатки до договору або інші документи, що підтверджують включення конкретного боржника до переліку переданих вимог. Лише сукупність зазначених документів може свідчити про належне та повне набуття новим кредитором прав вимоги у відповідному зобов`язанні.
За обсягом наданих позивачем доказів суд приходить до висновку про доведеність факту відступлення права вимоги за кредитним договором №2022125894 від 27.12.2018, укладеним із ОСОБА_1 . Наданий до матеріалів справи договір факторингу №24/03/23 від 23.03.2023 свідчить про належний та фактичний перехід прав вимоги від первісного кредитора – АТ «ОТП БАНК». Зазначене відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та ст.513 ЦК України, що свідчить про правомірність набуття ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» статусу нового кредитора у зобов`язанні та, відповідно, надає йому право звернення до суду з вимогами до боржника. 
Надаючи оцінку доводам відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності належного повідомлення про відступлення права вимоги та недоведеність вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, суд виходить із такого. 
Матеріали справи містять надані позивачем докази направлення відповідачу ОСОБА_1 письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №2022125894 від 27.12.2018, а саме: копію зазначеної вимоги та опис вкладення до цінного листа, адресованого ОСОБА_1 , з якого вбачається направлення на адресу відповідача відповідної вимоги. Отже, доводи відповідача про те, що жодних повідомлень щодо наявності заборгованості або необхідності її погашення вона не отримувала, спростовуються наявними у справі доказами. 
Крім того, відповідно до положень ст.ст.512, 514, 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Неповідомлення боржника про відступлення права вимоги саме по собі не впливає на дійсність такого правочину та не припиняє обов`язку боржника виконати взяті на себе зобов`язання. При цьому відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів виконання зобов`язання первісному кредитору після відступлення права вимоги, а тому зазначені заперечення не спростовують обґрунтованості заявлених позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ, суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості, який узгоджується з умовами кредитного договору №2022125894 від 27.12.2018 та даними виписки по особовому рахунку, за період з 28.12.2018 до 14.03.2023, відповідачем ОСОБА_1 використано кредитні кошти на загальну суму 66 148,77 грн., банком нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 37 187,60 грн., при цьому надходження коштів на рахунок з метою погашення заборгованості становили 77 659,48 грн. Станом на 24.03.2023 заборгованість відповідача становила 26 316,89 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту – 18 500,00 грн. та заборгованість за відсотками – 7 816,89 грн.
Крім того, судом встановлено, що після відступлення права вимоги жодних додаткових нарахувань на суму заборгованості новим кредитором не здійснювалося, а тому до стягнення заявлено заборгованість, обчислену первісним кредитором станом на 24.03.2023, без здійснення позивачем будь-яких додаткових нарахувань.
Підсумовуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановивши обставини неналежного виконання ОСОБА_1 кредитно-договірних зобов`язань, істотність їх порушення, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог із стягненням зі ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором №2022125894 від 27.12.2018, у загальному розмірі 26 316,89 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту – 18 500,00 грн.; заборгованості по відсотках – 7 816,89 грн. 
Також суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 щодо спливу строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості був здійснений відповідачем 28.06.2022 у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку. Вчинення боржником дій, які свідчать про визнання нею боргу, перериває перебіг позовної давності. 
Крім того, п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено продовження строків позовної давності на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, а п.19 цього ж розділу – продовження строків позовної давності на час дії воєнного стану. 
З огляду на наведене, станом на день звернення позивача до суду із даним позовом строк позовної давності не сплив, а тому підстави для застосування наслідків його спливу відсутні. 
Суд враховує наведені відповідачем ОСОБА_1 відомості щодо її сімейного та матеріального становища, зокрема наявності на утриманні трьох дітей, у тому числі дитини з інвалідністю, а також перебування у відпустці по догляду за дитиною. 
Разом з тим, на підтвердження скрутного матеріального становища відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, зокрема довідок про отримувані доходи, розмір соціальних виплат чи інших документів, які б свідчили про її фактичний майновий стан та неможливість виконання грошового зобов`язання. При цьому зазначені відповідачем обставини не спростовують факту існування між сторонами договірних правовідносин та не звільняють її від обов`язку належного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. 
Крім того, суд звертає увагу, що у разі наявності обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, відповідач не позбавлена права після набрання рішенням законної сили звернутися до суду із заявою про відстрочення або розстрочення його виконання в порядку, передбаченому ст.435 ЦПК України. 
Також суд враховує, що позовні вимоги у даній справі стосуються стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами і не містять вимог про стягнення штрафних санкцій чи пені. За таких обставин підстави для застосування положень ст.551 ЦК України відсутні.
Приходячи до такого висновку, суд вважає за доречне зауважити, що обираючи варіант поведінки, позичальник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, а його поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний позичальник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання – надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відтак, на підставі викладеного та відповідно до доказів, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 2 422,40 грн., сплаченого із застосуванням коефіцієнта 0,8 за подання позовної заяви в електронній формі, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, які є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач ОСОБА_1 не заявляла.
Керуючись ст.ст.4-5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273-274, 277, 279, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованість за кредитним договором №2022125894 від 27.12.2018, у загальному розмірі 26 316,89 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту – 18 500,00 грн.; заборгованості по відсотках – 7 816,89 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» 2 422,40 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», код ЄДРПОУ 43115064, місце знаходження юридичної особи: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 9.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення у справі складено та підписано без проголошення 21 липня 2026 року.

Суддя О.І. Євтушенко