| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/32207/21 Суддя першої інстанції: Неклеса Олена Миколаївна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
суддів - Осіпової О.О., Златіна С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Ліман А.Г.,
представника позивача - Грушовець А.С.,
представника відповідача - П`ятигорця Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «КРАНОБУДІВНА ФІРМА «СТРІЛА» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «КРАНОБУДІВНА ФІРМА «СТРІЛА» (далі позивач, ПрАТ «КРАНОБУДІВНА ФІРМА «СТРІЛА») до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 28.09.2021 р. №22861/07-16, яким Приватному акціонерному товариству КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА збільшено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на суму 3259711,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 172576,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 28.09.2021р. №22862/07-16, яким Приватному акціонерному товариству КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА збільшено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 151286,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 15129,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки право постійного користування позивача на земельну ділянку припинилось у 2016 рокі, позивач не був та не міг бути суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Щодо орендної плати, то зобов`язання із її сплати виникли у позивача з дати укладання ним договорів оренди земельних ділянок із Броварською міською радою, тобто з 05.05.2021 р. та виконуються у відповідності до таких договорів. Наголошував на висновках Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування норм права, в яких, зазначається, що: «З урахуванням системного аналізу вмісту п. 10.1.1. ст. 10, п.п. 14.1.147. 1.14.1. ст.14, ст.ст. 40,41, п.265.1.3. ст.265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України.». З огляду на вищевикладене, на думку позивача, відповідач не мав визначених законом повноважень, посилаючись на норми ПК України, нараховувати позивачеві земельний податок та штрафну (фінансову) санкцію за несвоєчасну сплату такого податку, а тому податкове повідомлення-рішення від 28.09.2021 р. №22861/07-16, на думку позивача, є протиправним та повинно бути скасованим. Щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач вважає, що наведені в Акті перевірки твердження не ґрунтуються на нормах податкового законодавства, чинного на той період часу, за який відповідачем донараховано податок на нерухомість, відмінний від земельної ділянки. Відповідачем не враховано, що згідно вимог діючого у 2018 році законодавства належні позивачу об`єкти нерухомості не відносились до бази оподаткування вказаним податком. З огляду на вищевикладене відповідач не мав визначених законом підстав збільшувати позивачеві податкове зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та застосовувати штрафну (фінансову) санкцію за несвоєчасну сплату такого податку, а тому податкове повідомлення-рішення №22862/07-16 від 28.09.2021 р., на думку позивача, є протиправним та повинно бути скасовано. На думку позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), оскільки прийняті відповідачем не на підставах, визначених законами України та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, отже, необґрунтовано, недобросовісно та нерозсудливо, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, тобто, непропорційно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 28.09.2021 р. №22861/07-16, яким Приватному акціонерному товариству «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» збільшено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на суму 3259711,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 172576,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 28.09.2021р. №22862/07-16, яким Приватному акціонерному товариству «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» збільшено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 151286,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 15129,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на користь Приватного акціонерного товариства «КРАНОБУДІВНА ФІРМА «СТРІЛА» (код ЄДРПОУ 01349495) судовий збір в розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, оскільки право постійного користування позивача на зазначені земельні ділянки площею 0,6283 га, 4,8348 га та 0,3826 га припинилися у 2016 році, позивач не був та не міг бути суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Враховуючи те, що позивач є промисловим підприємством, а належна йому нерухомість - виробничі корпуси, цехи, складські приміщення є будівлями промисловості, у відповідності до п.п. «є» п.266.2.2 ст.266 ПК України, такі будівлі у спірний період не були об`єктами оподаткування податком на нерухомість, відмінного від земельної ділянки. Отже, надані позивачем докази спростовують висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, про обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2018 році, оскільки належні йому об`єкти нежитлової нерухомості не були об`єктом оподаткування відповідно до п.п. «є» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України, крім того, позивач мав право на податкову пільгу у встановлену згідно з п.п.266.4.2 п.266.4 ст. 266 ПК України органом місцевого самоврядування. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та запропоновано учасникам справи подати до суду відзив на апеляційну скаргу.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 у справі № 640/32207/21 без змін.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.09.2026.
У судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області з`явилися уповноважені представники сторін.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі направлень від 26.08.2021 року № 5987, 5988, 5989, 5990, 5991 та наказу ГУ ДПС у Київській області від 26.08.2021 №1822-п, відповідно до п. п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п. 78.2 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України та листа Приватного акціонерного товариства «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» (далі ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА») від 05.08.2021 №35 (вхідний до ГУ ДПС у Київській області від 05.08.2021 №46414/6), посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» (податковий номер 01349495), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 по 30.06.2021, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.
Копію наказу від 26.08.2021 №1822-п вручено головному бухгалтеру - Дяченко З.С. 26.08.2021 та пред`явлено направлення на проведення перевірки від 26.08.2021 № 5987, 5988, 5989, 5990, 5991.
Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «КАРІС РЕЙС СТРІЛА» від 30.08.2021 р. (протокол №18) Приватне акціонерного товариства «КАРІС РЕЙС СТРІЛА» змінило назву на Приватне акціонерного товариства «КРАНОБУДІВНА ФІРМА «СТРІЛА».
За результатами перевірки було складено Акт від 07.09.2021 року № 14665/10-36-07- 16/01349495 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Акт перевірки), у висновках якого зазначено, що перевіркою встановлено порушення ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» (податковий номер 01349495):
- п.274.2. ст.274. п.п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на земельну ділянку за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 на загальну суму 3 259 711,00 грн., в тому числі за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 на суму 517727 грн., за період 2019 на суму 1035435,4 грн., за період 2020 на суму 1035435,4 грн., за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 на суму 671078 грн.;
- п.п.266.3.3. п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 на суму 151 286,00 грн.
Як вбачається з Акта перевірки, до висновків про порушення позивачем обов`язку зі сплати податку на земельні ділянки, відповідач дійшов з огляду на те, що ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» в перевіряємому періоді звітував до контролюючого органу за наступні земельні ділянки:
1. Земельна ділянка кадастровий номер 3210600000:01:038:0018 площею 4,8348 га, яка знаходиться за адресою: місто Бровари, вулиця Січових Стрільців 1.
2. Земельна ділянка кадастровий номер 3210600000:01:038:0019 площею 0,6283 га, яка знаходиться за адресою: місто Бровари, вулиця Січових Стрільців 1.
3. Земельна ділянка кадастровий номер 3210600000:01:038:0021 площею 0,3826 га, яка знаходиться за адресою: місто Бровари, вулиця Січових Стрільців 1.
Перевіркою встановлено, що ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» земельні ділянки використовуються без правовстановлюючих документів, з 03.11.2016 року (рішенням Броварської міської ради Київської області №346-20-07 припинено право постійного користування та наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою на зазначенні земельні ділянки з метою подальшого надання в користування на умовах оренди).
При цьому, позивачем до ГУ ДПС у Київській області було подано податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018-2021 роки, в яких платником самостійно застосовано ставку земельного податку в розмірі 1% від нормативно грошової оцінки одиниці площі земельної ділянки, тоді як згідно рішень міської ради, за спірний період Броварська міська рада Київської області встановила розмір ставки податку у розмірі 3 відсотків від нормативно грошової оцінки.
Враховуючи задекларовані позивачем суми земельного податку, відповідач дійшов висновку, що ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» занижено податок на земельну ділянку за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 на загальну суму 3 259 711,00 грн.
Щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач дійшов висновку, що в порушення п.п.266.3.3. ст.266 ПК України ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 на суму 151 286,00 грн., оскільки підприємство звітувало до ГУ ДПС у Київській області про нерухоме майно загальною площею 22381,8 кв.м, відмінне від земельної ділянки, яке є об`єктом оподаткування, згідно із ст.266 ПК України, а у деклараціях з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, поданій за 2018 рік, у колонці 5 «код пільг» та колонці 6 «сума пільг зі сплати податку», платником проставлено прочерки, тобто відсутність пільг зі сплати зазначеного податку.
На підставі Акта перевірки, відповідачем винесено такі податкові повідомлення-рішення:
- №22861/07-16 від 28.09.2021 р., яким ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «земельний податок з юридичних осіб» на загальну суму 3 432 287,00 грн., з яких: за податковими та/або іншими зобов`язаннями 3 259 711,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 172576,00 грн.;
- №22862/07-16 від 28.09.2021 р., яким ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» на загальну суму 160 415,00 грн., з яких за податковими та/або іншими зобов`язаннями 151 286,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 15129,00 грн.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Київській області від 28.09.2021 р. №22861/07-16 та від 28.09.2021р. №22862/07-16, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що необхідною умовою виникнення податкового обов`язку зі сплати земельного податку є наявність у особи права власності або користування земельною ділянкою. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що після прийняття рішення Броварської міської ради від 03.11.2016 № 346-20-07 право постійного користування земельною ділянкою за позивачем припинилося, а самі земельні ділянки були зараховані до земель комунальної власності, що свідчить про відсутність законодавчо визначених підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб.
Також суд першої інстанції зазначив, що позивач є промисловим підприємством, а належна йому нерухомість - виробничі корпуси, цехи, складські приміщення є будівлями промисловості, у відповідальності до п.п. «є» п.266.2.2. ст.266 ПК України такі будівлі у спірний період не були об`єктами оподаткування податком на нерухомість, відмінного від земельної ділянки.
Колегія суддів погоджується зі зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VІ (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідно до пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно з пп.14.1.136. п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Пунктом 269.1 ст.269 ПК України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користування та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно з пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнту індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Нормами п.274.2 ст.274 ПК України встановлено, що ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).
Відповідно до п.287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, за результатами перевірки позивача відповідач дійшов висновку про порушення ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» вимог п.274.2 ст.274, п.286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на земельну ділянку за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 на загальну суму 3 259 711,00 грн.
До наведених висновків відповідач дійшов з огляду на те, що ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» в перевіряємому періоді звітував до контролюючого органу за наступні земельні ділянки:
1. Земельна ділянка кадастровий номер 3210600000:01:038:0018 площею 4,8348 га, яка знаходиться за адресою: місто Бровари, вулиця Січових Стрільців 1.
2. Земельна ділянка кадастровий номер 3210600000:01:038:0019 площею 0,6283 га, яка знаходиться за адресою: місто Бровари, вулиця Січових Стрільців 1.
3. Земельна ділянка кадастровий номер 3210600000:01:038:0021 площею 0,3826 га, яка знаходиться за адресою: місто Бровари, вулиця Січових Стрільців 1.
Перевіркою встановлено, що ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» земельні ділянки використовуються без правовстановлюючих документів, з 03.11.2016 року (рішенням Броварської міської ради Київської області №346-20-07 припинено право постійного користування та наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою на зазначенні земельні ділянки з метою подальшого надання в користування на умовах оренди).
При цьому, позивачем до ГУ ДПС у Київській області було подано Податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018-2021 роки, в яких платником самостійно застосовано ставку земельного податку в розмірі 1% від нормативно грошової оцінки одиниці площі земельної ділянки, тоді як згідно рішень міської ради, за спірний період Броварська міська рада Київської області встановила розмір ставки податку у розмірі 3 відсотків від нормативно грошової оцінки.
Враховуючи задекларовані позивачем суми земельного податку, відповідач дійшов висновку, що ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» занижено податок на земельну ділянку за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 на загальну суму 3 259 711,00 грн.
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, що позивач у вказаний в Акті перевірки період не був ані власником, ані постійним землекористувачем перелічених вище земельних ділянок площею 0,6283 га, 4,8348 га та 0,3826 га, оскільки:
- рішенням Броварської міської ради від 11.03.2016 р. №158-10-07 позивачеві було надано згоду на поділ земельної ділянки площею 10,2540 га, яка до цього перебувала в постійному користуванні позивача для обслуговування комплексу по вул.Щолківській, 1 (наразі - вул. Січових Стрільців);
- рішенням Броварської міської ради від 03.11.2016 р. №346-20-07 було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 10,2540 га, зараховано її до земель міської ради та надано позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (площею 0,6283 га, 4,8348 га та 0,3826 га), для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості вул.Щолківській, 1 (наразі - вул. Січових Стрільців);
- рішеннями Броварської міської ради від 25.03.2021 р. №120-04-08 позивачу було надано у користування на умовах оренди земельні ділянки для обслуговування майна, що являється власністю з такими кадастровими номерами: №3210600000:01:038:0019 площею 0,6283 га, №3210600000:01:038:0018 площею 4,8348 га та №3210600000:01:038:0021 площею 0,3826 га.
У подальшому, відповідно до рішення Броварської міської ради від 25.03.2021 р. №120-04-08 між ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» та Броварською міською радою 05.05.2021 року було укладено договори оренди землі, відповідно до яких зазначені земельні ділянки, що перебувають у власності територіальної громади, отримано позивачем у строкове платне користування.
15.06.2021 року, у зв`язку з укладенням зазначених договорів, ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» подало до податкового органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), у якому визначило свої зобов`язання із орендної плати із 05 травня 2021 року та розпочало оплату щомісячних орендних платежів відповідно до умов договору.
При цьому, незважаючи на здійснення позивачем орендних платежів за укладеними договорами від 05.05.2021 року, відповідачем нараховано позивачу земельний податок до 30.06.2021 року.
Таким чином, оскільки право постійного користування позивача на зазначену вище земельну ділянку припинилося у 2016 році, а рішення органу місцевого самоврядування про укладення із позивачем договору оренди землі на зазначені земельні ділянки та укладення такого договору вчинене 05.05.2021, у періоді, що перевірявся контролюючим органом позивач не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.
При цьому, з матеріалів справи слідує, що з моменту укладення договору оренди з 05.05.2021, у позивача виник обов`язок щодо сплати орендної плати, що здійснюється позивачем та не спростовано відповідачем у ході судового розгляду справи.
Так, згідно із ст.80 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 року (далі ЗК України), тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом ст.ст. 122,123,124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Падання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
За приписами ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
За приписами ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Суд наголошує на тому, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
При цьому, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди, земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відношення з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. А тому фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави для рахунку власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 р. у справі №922/3412/17, від 05.04.2023 р. у справі №357/8975/20, від 11.06.2024 р. у справі №904/2143/23.
Позивач не заперечує, що з 01.07.2018 р. та до 05.05.2021 р. використовував вказані в Акті перевірки земельні ділянки без укладення договору оренди землі і не сплачував орендну плату у встановленому порядку та розмірі, проте ним вносилася плата за землю в розмірі 1% від нормативно грошової оцінки одиниці площі земельних ділянок.
Отже, Броварська міська рада не одержувала кошти, які мав би сплатити позивач, як фактичний користувач земельними ділянками, який без достатньої правової підстави для рахунку власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею та зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, а тому нарахування та стягнення з позивача такої неотриманої орендної плати, яку позивач безпідставно зберіг, належить до повноважень зазначеного органу місцевого самоврядування.
Таким чином, спір, який виникає щодо стягнення безпідставно збережених коштів виникає між органом місцевого самоврядування, як власником земельної ділянки, що має право на отримання плати за її використання, і фактичним користувачем такої земельної ділянки, та регулюється нормами цивільного законодавства, зокрема ст.1212 Цивільного кодексу України, відтак є приватно-правовим і не підпорядковується нормам податкового законодавства, в тому числі тим, які вказані в Акті перевірки.
Аналогічний висновок щодо застосування норм ПК України у подібних правовідносинах міститься у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 р. у справі №922/2378/20 та від 01.07.2025 р. у справі №908/1301/24, в яких зазначається, що з урахуванням системного аналізу вмісту п. 10.1.1. ст. 10, п.п. 14.1.147. 1.14.1. ст.14, ст.ст. 40,41, п.265.1.3. ст.265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: "власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України".
Щодо доводів відповідача про те, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено відомостей про припинення права постійного користування зазначеними вище земельними ділянками, колегія суддів зазначає що, рішенням Броварської міської ради Київської області від 03.11.2016 року №346-20-07 право постійного користування земельними ділянками за позивачем було припинено, а земельні ділянки зараховано до земель комунальної власності. Відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельні ділянки загальною площею 10,2540 га, розташовані по вул. Щолківській 1 , з 11.07.2016 року перебували у комунальній власності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що відсутність у певний момент часу відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про припинення права постійного користування земельними ділянками не може свідчити про фактичне існування у позивача належним чином оформленого права постійного користування земельною ділянкою після прийняття рішення Броварської міської ради про його припинення.
Крім того, відповідно до ст. 269, 270 ПК України платниками плати за землю є власники земельних ділянок та землекористувачі, а об`єктом оподаткування є земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні.
Отже, необхідною умовою виникнення податкового обов`язку зі сплати земельного податку є наявність у особи права власності або користування земельною ділянкою.
Наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що після прийняття рішення Броварської міської ради від 03.11.2016 № 346-20-07 право постійного користування земельною ділянкою за позивачем припинилося, а самі земельні ділянки були зараховані до земель комунальної власності, що спростовує доводи відповідача щодо продовження існування такого права.
При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що згідно із відомостями висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №42-22 від 01.06.2022, проведеної національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса» відділення-бюро в м. Києві, документально не підтверджено висновки акта, складеного ГУ ДПС у Київській області за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Кранобудівна фірма «Стріла» за період з 01.07.2018 по 30.06.2021, №14665/10-36-07-16/01349495 від 07.09.2021, щодо зниження ПрАТ «Кранобудівна фірма «Стріла» податку на земельну ділянку на загальну суму 3 259 711 грн.
Таким чином, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки щодо порушення позивачем п.274.2. ст.274. п.п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на земельну ділянку за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 на загальну суму 3 259 711,00 грн., в тому числі за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 на суму 517727 грн., за період 2019 на суму 1035435,4 грн., за період 2020 на суму 1035435,4 грн., за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 на суму 671078 грн не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.
Відтак, у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачеві земельного податку та штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату такого податку у спірний період, отже податкове повідомлення-рішення від 28.09.2021 р. №22861/07-16 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо нарахованого позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначає, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ, є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.
Відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Наведена норма передбачає конкретні типи (види) об`єктів нерухомості, які законом не віднесені до об`єктів оподаткування вказаним податком, а тому, стосовно них контролюючі органи не можуть проводити нарахування податку та виносити обов`язкові до сплати податкові повідомлення-рішення. При цьому, в нормі ПК України міститься прив`язка або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю, та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування.
Пунктом 10.3 ст. 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Відповідно до пп. 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує півтора відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки ПрАТ «КАРІС РЕЙЛ СТРІЛА» відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.п.266.3.3. п.266.3 ст.266 ПК України, що призвело до заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 на суму 151 286,00 грн.
До наведених висновків відповідач дійшов, оскільки підприємство звітувало до ГУ ДПС у Київській області про нерухоме майно загальною площею 22381,8 кв.м, відмінне від земельної ділянки, яке є об`єктом оподаткування, згідно із ст.266 ПК України, а у деклараціях з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, поданій за 2018 рік, у колонці 5 «код пільг» та колонці 6 «сума пільг зі сплати податку», платником проставлено прочерки, тобто відсутність пільг зі сплати зазначеного податку.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Водночас, згідно з пп. «є» п.266.2.2 ст.266 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
У силу вимог п. п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей); будівлі промислові та склади.
Колегія суддів зазначає, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування п.п. «ґ» п.14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.
При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.
Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до відомостей Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 45395112, виданого позивачу 09.10.2015 р. Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, у власності позивача, який є промисловим підприємством, перебуває низка вказаних у свідоцтві об`єктів нерухомого майна, розташованих у м.Бровари по вул.Щолківській, 1 (наразі - вул. Січових Стрільців) об`єктів нерухомого майна, які є будівлями промисловості, в тому числі металоконструкції, компресорна, градирня, склади, очисні споруди, гаражі.
Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до видів економічної діяльності позивача, крім інших, відносяться, такі: виробництво підіймального та вантажно- розвантажувального устаткування; виробництво будівельних виробів із пластмас; виробництво будівельних металевих конструкцій та частин конструкцій; ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; установлення та монтаж машин і устаткування тощо.
Колегія суддів зауважує, що призначення земельної ділянки відповідно до відомостей Витягу із Державного земельного кадастру про земельні ділянки на якій розташовані будівлі позивача - для розміщення експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та спору підприємств переробної, машинобудівної іншої промисловості (обслуговування існуючих споруд).
Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, чинний з 01.01.2001 (далі - ДК 018-2000).
Відповідно до вказаного класифікатора, об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче- огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.
Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».
Враховуючи те, що позивач є промисловим підприємством, а належна йому нерухомість - виробничі корпуси, цехи, складські приміщення є будівлями промисловості, у відповідальності до п.п. «є» п.266.2.2. ст.266 ПК України такі будівлі у спірний період не були об`єктами оподаткування податком на нерухомість, відмінного від земельної ділянки.
Крім того, у відповідності до п.266.4.2 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Реалізуючи повноваження, визначені наведеною вище нормою ПК України, Броварською міською радою було прийнято рішення від 22.06.2017 року №611-30-07 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Бровари на 2018 рік», абзацем «и» підпункту 2.2.2 пункту 2.2 частини 2 якого на 2018 рік було надано податкову пільгу у вигляді звільнення від оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості, розташованих на землях промисловості та транспорту, які використовуються для розміщення та експлуатації основних фондів, підсобних та допоміжних будівель та споруд промислових підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно побутових будівель, інших споруд.
В свою чергу, рішення Броварської міської ради від 03.11.2016 р. №346-20-07 та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, свідчать про те, що земельна ділянка, на якій розташовані належні позивачу об`єкти нерухомого майна, відноситься до земель промисловості транспорту, зв`язку, енергетики оборони та іншого призначення і використовувалася й використовується позивачем, який є промисловим підприємством, для розміщення та експлуатації основних фондів, підсобних та допоміжних будівель та споруд, під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно побутових будівель, інших споруд.
Таким чином, оскільки об`єкти нежитлової нерухомості позивача відповідали критеріям, наведеним у рішенні Броварської міської ради від 22.06.2017 р. №611-30-07 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Бровари на 2018 рік» в частині підстав для звільнення від оподаткування, отже доводи позивача про те, що він має право на передбачену цим рішенням пільгу у вигляді звільнення від сплати податку на нерухомість, відмінного від земельної ділянки, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними.
Отже, надані позивачем докази спростовують висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, про обов`язок позивача сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2018 році, оскільки належні йому об`єкти нежитлової нерухомості не були об`єктом оподаткування відповідно до п.п. «є» п.266.2.2. ст.266 ПК України, крім того, позивач мав право на податкову пільгу встановлену згідно з пп.266.4.2 п. 266.4 ст.266 ПК України органом місцевого самоврядування.
Водночас, відсутність у декларації з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, поданій позивачем за 2018 рік, позначки про наявність у позивача пільг зі сплати такого податку або наявність у відповідній графі прочерку, не спростовує встановлені у справі обставини та не є беззаперечним доказом відсутності у позивача відповідних пільг.
Таким чином, позивачем дотримано необхідні умови, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягає звільненню від оподаткування відповідно до положень п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та для застосування штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату такого податку, отже податкове повідомлення-рішення від 28.09.2021 р. №22862/07-16 є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.Д. Кравченко 

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.09.2026 року.