Справа № 627/77/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:
головуючого: судді В.А. Каліберди
за участю секретаря судового засідання І.М. Пушкар,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
в с т а н о в и в:
До Краснокутського районного суду Харківської області засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , в якій представник позивача – адвокат АО «Апологет» Усенко М.І. просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1059757 від 16.10.2023 року у загальному розмірі 70607,99 грн; суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.10.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі Договір № 1059757 про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort», відповідно до умов якого відповідачу товариство надало грошові кошти у розмірі 12000 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядки та строки, визначені Договором.
21.06.2024 року ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу № 21062024. Згідно вищевказаного Договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1059757 від 16.10.2023 року.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 70607,99 грн. з яких: 11999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 58608,00 грн - заборгованість за процентами.
Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконала, представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1059757 від 16.10.2023 року у розмірі 70607,99 грн, а також стягнути понесені судові витрати.
Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 23.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк».
08 квітня 2026 року через канцелярію суду засобами поштового зв`язку до суду надійшли з АТ КБ «ПриватБанк» витребувані докази.
Ухвалою суду від 21 квітня 2026 року продовжено представнику відповідача - адвокату Хорольському І.В. за його клопотанням строк на подання відзиву на позовну заяву.
11 травня 2026 року засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги з тих підстав, що позивачем не надано підтвердження подачі відповідачем заявки на отримання кредиту за умовами. Крім цього, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок з їх повернення, тобто не виконувала або неналежним чином виконувала умови вказаного кредитного договору. Позивачем у підтвердження заявлених вимог не долучено документів, які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. З огляду на вказане, матеріали позовної заяви не містять належних доказів, підтверджуючих виконання первісними кредиторами умов наданого кредитного договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того, матеріали позовної заяви не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті Договору. Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах позовної заяви, відсутня можливість ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Не надано також позивачем до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин на підтвердження переказу грошових коштів на рахунок відповідача від імені первісних кредиторів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом «кредитодавця», підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Крім цього, наданий розрахунок містить незрозуміле нарахування процентної ставки та нарахованих сум, всі суми відрізняються при тому, що процентна ставка зазначена єдина.
Також зазначив, що надані позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то відповідач з наведеним розрахунком також не може погодитися, оскільки сума витрат є завищеною та не відповідає дійсним обставинам. Спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Отже, вважають, що заявлена для відшкодування сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та наявна неспівмірність витрат. 
03.06.2026 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення на відзив, в яких зазначив, що аргументи позивача єбезпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання за кредитним договором. Між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1059757 від 16.10.2023 року, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений Договором, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Підписавши даний договір в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор, ОСОБА_1 підтвердила отримання та була ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних умов кредитування. Підтвердила отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладеним. При його укладанні ОСОБА_1 був наданий також і графік платежів за даним кредитним договором, який відображає актуальні відомості щодо погашення заборгованості. Зазначив, що перед укладенням Договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація споживача для входу в особистий кабінет. На підтвердження укладення кредитного договору надано LOG-файл укладення електронного договору №1059757 від 16.10.2023 року, в якому збережено повну незмінну та послідовну хронологію дій укладення кредитного договору № 1059757 від 16.10.2023 року. Також вказав, що 12.11.2023 року ОСОБА_1 внесла кошти у сумі 3207,61 грн. Відповідно п. 1.5.2. Договору процентна ставка до 12.11.2023 року була перерахована до зниженої процентної ставки. Підтвердженням пунктів договору є наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості та графік платежів, переданий первісним кредитором. Кредитодавець, у свою чергу, належно та в повному обсязі виконав свої договірні зобов`язання, зокрема щодо нарахування процентів відповідно до положень кредитного договору та норм чинного законодавства України. Щодо розрахунку заборгованості, який був переданий первісним кредитором, позивачем було надано детальний розрахунок заборгованості, який містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договорі, адже містить відомості про позичальника та номер і дату кредитного договору. Зазначив, що враховуючи умови кредитного договору № 1059757 від 16.10.2023 року, а саме згідно п. 2.1, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Відтак, рахунок не було відкрито, а отже виписки за даним кредитним договором відсутні, оскільки рух коштів не відображається у цьому випадку на рахунку, зважаючи на те, що останній не відкривався. Позивач з метою правомірного доказування у справі подав до суду клопотання про витребування доказів із банку емітента картки щодо перерахунку кредитних коштів на платіжну картку позичальника. Згідно ухвали суду від 23.03.2026 суд задовільнив дане клопотання та банком надано інформацію про зарахування коштів на картку ОСОБА_1 . 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача зазначив, що він надав суду достатньо документів на підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги. Позивач вважає, що витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, є розумними та доведеними, відповідають ринковій вартості юридичних послуг, а доводи відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими.
Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку проти позовних вимог заперечував та прохав відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з урахуванням підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 16.10.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено Договір № 1059757 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» в електронній формі, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором Т943 16.10.2023 о 17:13:26 год. /а.с.19-22/.
Згідно з умовами договору, відповідачу надано кредит в сумі 12000,00 грн строком на 351 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 2,2 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього Договору.
Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою про ідентифікацію, ОСОБА_1 , з якою укладено Договір № 1059757 від 16.10.2023, ідентифікований ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». Акцепт договору позичальником підписано одноразовим ідентифікатором Т943 16.10.2023, номер телефону, на який було направлено ідентифікатор - 380506670477 /а.с.23/.
Також позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» додано до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т943 16.10.2023 о 17.13 год із аналогічними умовами кредитування, зазначеними у вказаному кредитному договорі /а.с.17-18/.
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 12000,00 грн, що підтверджується копією повідомлення ТОВ «Пейтек» про успішне перерахування коштів на платіжну карту клієнта № НОМЕР_2 /а.с.24 на звороті/.
Згідно з витребуваною інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . По вказаному рахунку 16.10.2023 було зарахування коштів на суму 12000,00 грн. /а.с.62/.
Згідно з розрахунком заборгованості, з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості, відповідачу ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитним договором за період з 16.10.2023 по 21.06.2024 у розмірі 70607,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11999,99 грн, за відсотками у розмірі 58608,00 грн. Отже, з укладенням договору та отриманням кредиту у позичальника виник обов`язок повернути ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» кредит, відсотки та інші платежі за договором у строки та в розмірах, визначених у кредитному договорі.
21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ "ФК "Кредит Капітал" укладено Договір факторингу № 21062024, відповідно до умов якого та відповідно до ст.512 ЦК України, ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 1059757 від 16.10.2023 /а.с.30-34/.
Відповідно до п.п. 6.2.3. Договору факторингу, Права Вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за формою Додатку 2 цього Договору, та оплати Фактором суми Фінансування у строки, передбачені пунктом 7,2 Договору, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором.
Із витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №21062024 від 21.06.2024 вбачається, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було передано право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1059757 від 16.10.2023, розмір заборгованості становить 70607,99 грн /а.с.35/.
21.06.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Кредит Капітал» підписали Акт приймання-передачі реєстру боржників від 21.06.2024 /а.с.35 на звороті/.
Згідно з платіжною інструкцією №3392 від 21.06.2024, ТОВ «ФК Кредит-Капітал» здійснило переказ коштів ТОВ «Селфі Кредит» у розмірі 2479762,78 грн як плату за відступлення права вимоги згідно з Договором факторингу № 21062024 /а.с.36/.
Отже, факт переходу до ТОВ "ФК "Кредит Капітал" права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1059757 від 16.10.2023 підтверджено матеріалами справи.
12.01.2026 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило боржнику ОСОБА_1 досудову вимогу, в якій повідомлено про відступлення ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» прав вимоги за Кредитним договором № 1059757 від 16.10.2023 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та про зобов`язання погасити заборгованість за вказаним кредитним договором /а.с.37/.
Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками у порядку та розмірах, передбачених кредитним договором.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1059757 від 16.10.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 70607,99 грн, з яких:
11999,99 грн - заборгованість по тілу кредиту;
58608,00 грн - заборгованість за процентами.
Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Отже, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість за кредитним договором №1059757 від 16.10.2023 року у сумі 70607,99 грн.
Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.
Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним.
За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
У відповідності до ч. 1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до вимоги ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).
Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору; якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до частин 1-4 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Суд дійшов висновку, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, і підлягає зменшенню до розміру тіла кредиту.
Такий висновок цілком узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 у спорі з цих же правовідносин, а також судом враховано практику Харківського апеляційного суду у справі №639/7899/25.
Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Отже, у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом саме про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є обраним позивачем способом захисту свого порушеного цивільного права, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Кредитодавець зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула належні до сплати грошові суми.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19)).
Представник відповідача посилається на те, що позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів факту зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 первісним кредитором, а саме ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»,а також матеріали позовної заяви не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу відповідачу, реквізити якого неповно зазначені у тексті Договору.
Однак, з такими аргументами суд не може погодитися, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджено, що 16 жовтня 2023 року у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», за умовами якого позикодавець надав шляхом перерахування відповідачу на вказаний ним картковий рахунок грошові кошти у розмірі 12000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, які відповідач зобов`язалася повернути.
Цього ж дня, тобто 16 жовтня 2023 року, вказана сума позики була перерахована відповідачу на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» та відповіддю АТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_2 та 16.10.2023 року, тобто в день укладення договору, на вказану картку було зараховано 12000 грн.
Доказів того, що вказана картка не належить відповідачу або на останню не було зараховано 12000 грн на виконання умов кредитного договору, відповідачем не надано.
Крім того, відповідачем не надано доказів того, що номер телефону, який використовувався під час укладення кредитного договору, їй не належить та не є її фінансовим номером, що унеможливлювало б підтвердження проведення операції по підписанню договору.
Наведені вище обставини представником відповідача, усупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не спростовані, що є його процесуальним обов`язком, при цьому позивачем надані докази, які слугують підтвердженням існування між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 кредитних правовідносин.
Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Оскільки ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи.
Разом з тим, ОСОБА_1 не спростовано факт надання нею всіх особистих ідентифікуючих даних, її платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором №1059757 від 16.10.2023 року, з умовами якого вона погодилася, не надала даних, що свідчать про погашення нею заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №1059757 від 16.10.2023 року в сумі 23999,98 грн, яка складається з: 11999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11999,99 грн - заборгованість за відсотками.
Щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн до матеріалів справи надано наступні документи: копія договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет»; копію Акту №785 наданих послуг від 12.01.2026, відповідно до якого виконавцем АО «Апологет» надано клієнту, а клієнтом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийнято послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 на суму 8000,00 грн; детальний опис наданих послуг до акту №785 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, відповідно до якого надано наступні послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором (30 хв.); ознайомлення з матеріалами кредитної справи (2 год.); погодження правової позиції клієнта у справі (30 хв.); складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта (3 год. 30 хв.; подання заяви до суду від імені клієнта, усього витрачено часу - 6 год 30 хв.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, суд зазначає, що розмір пред`явлених ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до відшкодування витрат на надання правової допомоги є завищеним щодо іншої сторони спору.
Враховуючи складність справи, яка не є складною, входить до категорії справ з усталеною судовою практикою, складність виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи позицію представника відповідача, який заперечував щодо заявленого розміру витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4578 від 20.01.2026.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено частково, а відтак з урахуванням розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 905,22 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 514, 516, 524, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 629, 631, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79029, код ЄДРПОУ: 35234236, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») заборгованість за кредитним договором №1059757 від 16.10.2023 у розмірі 23999 (двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 98 коп. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79029, код ЄДРПОУ: 35234236, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК) витрати по сплаті судового збору у розмірі 905 (дев`ятсот п`ять) грн 22 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79029, код ЄДРПОУ: 35234236.
Представник позивача: Усенко Михайло Ігорович, адвокат АО «АПОЛОГЕТ», адреса: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79029.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Представник відповідача: Хорольський Ігор Володимирович, адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5059 від 30.05.2018, адреса: пр. Оболонський, 14, м. Київ, 04205.

Повний текст рішення складено 08 липня 2026 року.

Суддя  Каліберда В. А.