ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)

02 липня 2026 року
м. Київ

справа № 742/1269/24
провадження № 61-5894св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Воробйової І. А.,  Зайцева А. Ю., 

учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство«Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області,
відповідач -  ОСОБА_1,
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипака Ярослава Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії,
ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області (далі - КП «Прилукитепловодопостачання») у лютому 2024 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість з оплати послуг з постачання теплової енергії у розмірі 58 309,98 грн.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2026 року провадження у справі за позовом КП «Прилукитепловодопостачання» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року апеляційну скаргу КП «Прилукитепловодопостачання» залишено без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2026 року залишено без змін.
01 травня 2026 року КП «Прилукитепловодопостачання» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд», у якій просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2026 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2026року касаційну скаргуКП«Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області залишено без задоволення, ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2026 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року залишено без змін.

29 червня 2026 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипака Я. С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій представник відповідача просить стягнути з КП«Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції, в розмірі 10 000,00 грн.

У підпункті «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України зазначено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). 

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
Процесуальний кодекс побудовано за принципом універсальності процесуальних норм, відповідно подання доказів у підтвердження понесення сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії касаційного перегляду справи, (якщо сторона бажає отримати за результатами розгляду справи у суді касаційної інстанції відшкодування таких витрат) повинно відбуватися з урахуванням положень частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). 

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипак Я. С. просив суд стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу, зазначивши, що орієнтовний розмір таких витрат складає 10 000,00 грн. При цьому вказав, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду в порядку та строки, встановлені ЦПК України.

На підтвердження розміру понесених витрат представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипак Я. С. до заяви про ухвалення додаткового рішення від 29 червня 2026 року долучив договір про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2025 року, укладеного між Адвокатським Бюро «Ярослава Пилипака» та ОСОБА_1 , ордер про надання правничої допомоги від 15 травня 2026 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду № 1 від 29 червня 2026 року до договору про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2025 року, акт № 1 від 29 червня 2026 року до договору про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2025 року.

Згідно акту № 1 від 29 червня 2026 року до договору про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2025 року адвокатом була здійснена підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу.

01 липня 2026 року на адресу Верховного Суду через систему «Електронний Суд» від КП«Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому позивач просить відмовити у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, або зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн у разі задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Приймаючи до уваги результати касаційного перегляду справи, ураховуючи подані представником ОСОБА_1 - адвокатом Пилипаком Я. С. докази щодо розміру витрат на правничу допомогу, з огляду на наявність заперечень з боку КП «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області, Верховний Суд вважає за необхідне стягнути з КП «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених  ОСОБА_1 в суді касаційної інстанції.
При ухваленні додаткового рішення Верховним Судом враховані положення частини другої статті 141 ЦПК України, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат.
Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипака Ярослава Сергійовича задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткове судове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області на користьОСОБА_1 5 000,00 (п`ять тисяч) грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції. 

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

І. А. Воробйова 

А. Ю. Зайцев