ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5083/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради, Миргородської міської ради Полтавської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради, Миргородської міської ради Полтавської області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради щодо не розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 18.03.2026 про продовження строку дії паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди – торгового павільйона № 38/4 від 20.02.2014;
- зобов`язати Управління архітектури та державного архітектурно будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради продовжити строк дії паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди торгового павільйона № 38/4 від 20.02.2014 на 5 років – до 30.04.2031, відповідно до пунктів 2.17 та 2.18 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у вищезазначеному паспорті прив`язки.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 у справі №440/5083/26 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 обґрунтовані наступним. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність у тимчасовій споруді, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Розміщення ТС здійснювалось на підставі Паспорта прив`язки стаціонарної тимчасової споруди – торгового павільйона № 38/4 від 20.02.2014, строк дії якого закінчується 30.04.2026. 
18.03.2026 позивач через Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миргородської міської ради звернулася до Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради із заявою про продовження строку дії паспорта прив`язки. Листом від 27.03.2026 № 46/13-19/88/13-18 позивачу було повідомлено про відмову у продовженні терміну дії паспорту прив`язки з посиланням на зміну містобудівної ситуації в районі розміщення тимчасової споруди, а саме: виконанням будівельних робіт на об`єкті "Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 " та неможливістю забезпечити виконання протипожежних вимог між будівлею та спорудою. Лист від 27.03.2026 № 46/13-19/88/13-18, яким позивачу було повідомлено про відмову у продовженні терміну дії паспорту прив`язки, не містить посилання на внесення змін до містобудівної документації чи державних будівельних норм, а за відсутності висновку чи припису органу, який наділений повноваженнями здійснювати державний нагляд у сфері пожежної безпеки, твердження відповідача про порушення протипожежних вимог є його суб`єктивним припущенням. 
12.05.2026 через "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву від Миргородської міської ради Полтавської області, в якому відповідач заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що Паспорт прив`язки № 38/4 був виданий відділом архітектури та містобудування 20.02.2014 р. гр. ОСОБА_2 на підставі заяви від 19.02.2014р. № 327 терміном дії до 20.02.2017 р. В подальшому його було продовжено на підставі заяви від 24.02.2017р. № 133/04-17 терміном до 01.03.2018р., заяви від 19.07.2018р. №659/13-18 терміном дії до 20.02.2019р. На підставі заяви гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12.02.2019р. № 165/13-18 паспорт прив`язки було переоформлено на ОСОБА_1 та продовжено термін його дії до 01.05.2019р., а на підставі заяв від 02.05.2019 р. № 498/13-18 продовжено термін дії до 30.04.2021р., від 25.03.2021р. № 246/13-18 - до 30.04.2022р., від 31.03.2022р. № 94/13-18 – до 30.04.2024р., від 27.03.2024р. №75/13-18- до 30.04.2026р. 09.11.2024р. на підставі договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації за результатами електронного аукціону Миргородська міська територіальна громада передала ПРИВАТНІЙ ФІРМІ «ГАММА-55» нежитлову будівлю, загальною площею 262,1 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в ДРРП 1656493953109). 08.01.2026р. через Державну електронну систему у сфері будівництва (ЄДЕССБ) від ПРИВАТНОЇ ФІРМИ «ГАММА-55» надійшла заява про надання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва. 14.01.2026 р. наказом управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю № 2 надано містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 », які зареєстровані в ЄДЕССБ за номером MU01:9711-6512-5967-9811. 24.02.2026р. під час виконання підготовчих робіт на вищезазначеному об`єкті - демонтажу конструкцій, зазнали пошкоджень дві тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, одна з яких ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується листом Нацполіції.
05.03.2026 в порядку ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність» було погоджено Паспорт зовнішнього оздоблення фасадів 01/12-2025-ПЗО робочого проєкту «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 80». Аркуш «Візуалізація проєктних рішень» Паспорту зовнішнього оздоблення фасаду демонструє збільшення етажності існуючої будівлі з одного до двох поверхів, організацію протипожежного виходу з 2-го поверху будівлі (додаються зовнішні пожежні сходи) та скляні панорамні вікна на розі будівлі з боку вулиць Гоголя та Панаса Мирного. Запланована організація протипожежного виходу (евакуаційного виходу) з 2-го поверху — це комплекс заходів, спрямованих на гарантування безпечної евакуації людей. Основні вимоги регулюються ДБН В.1.1-7:2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва" та Правилами пожежної безпеки в Україні унеможливлює розміщення тимчасових споруд, оскільки вони буть блокувати пожежний вихід. Розміщення ряду морально застарілих тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності (встановлених в період з 2012 по 2014 роки) поряд з оновленим фасадом будівлі суперечить вимогам збереження архітектурно-планувального вигляду міста та призводить до порушення його естетичного та просторового сприйняття. Крім того, на Схемі розміщення тимчасової споруди паспорта прив`язки № 38/4 виданого 20.02.2014р. зазначено, що відстань від тимчасової споруди до стіни старої будівлі становить 3,5 м, тобто мінімально допустима для проїзду пожежного автомобіля, та в умовах реконструкції ця відстань зменшується. Оскільки у паспорта прив`язки № 38/4 термін дії до 30.04.2026р., а місце розташування ТС не відповідає будівельним нормам в частині дотримання мінімальних протипожежних відстаней та вимог для проїзду пожежних автомобілей: п. 15.2.2 та п. 5.3.1 ДБН В.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», який затверджений та набрав чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 26.04.2019 р. № 104, замовнику фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 управлінням архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради 10.03.2026р. було направлено лист № 41/13-19 про те, що паспорт прив`язки на наступний період продовжено не буде. Лист замовником було отримано 13.03.2026 р., при цьому адміністративний орган не маючи власних інтересів заздалегідь попередив ОСОБА_1 про наявність конфлікту між приватними і публічними інтересами. 
18.03.2026 гр. Соколик Ярослав Михайлович, діючи в інтересах ОСОБА_1 за довіреністю, ставлячи приватні інтереси в пріоритеті публічних, подає до Центру надання адміністративних послуг Миргородської громади заяву про продовження терміну дії паспорту прив`язки № 38/4. Під час прийняття рішення про відмову у продовженні терміну дії паспорту прив`язки адміністративний орган – Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю діяв, керуючись нормами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про адміністративну процедуру», адміністративна процедура якого спрямована на збалансування публічних та приватних інтересів. Відповідь заявнику було направлено 27.03.2026 р. вих. № 46/13-19/88/132-18 через Центр надання адміністративних послуг. 
18.05.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
19.05.2026 через "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзиві, в якій позивач підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити позов повністю.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність у тимчасовій споруді, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Розміщення ТС здійснювалось на підставі Паспорта прив`язки стаціонарної тимчасової споруди – торгового павільйона № 38/4 від 20.02.2014, строк дії якого закінчується 30.04.2026.
Паспорт прив`язки № 38/4 був виданий відділом архітектури та містобудування 20.02.2014 р. гр. ОСОБА_2 на підставі заяви від 19.02.2014р. № 327 терміном дії до 20.02.2017 р. В подальшому його було продовжено на підставі заяви від 24.02.2017р. № 133/04-17 терміном до 01.03.2018р., заяви від 19.07.2018р. №659/13-18 терміном дії до 20.02.2019р. На підставі заяви гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12.02.2019р. № 165/13-18 паспорт прив`язки було переоформлено на ОСОБА_1 та продовжено термін його дії до 01.05.2019р., а на підставі заяв від 02.05.2019 р. № 498/13-18 продовжено термін дії до 30.04.2021р., від 25.03.2021р. № 246/13-18 - до 30.04.2022р., від 31.03.2022р. № 94/13-18 – до 30.04.2024р., від 27.03.2024р. №75/13-18- до 30.04.2026р. 09.11.2024р. на підставі договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації за результатами електронного аукціону Миргородська міська територіальна громада передала ПРИВАТНІЙ ФІРМІ «ГАММА-55» нежитлову будівлю, загальною площею 262,1 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в ДРРП 1656493953109). 08.01.2026р. через Державну електронну систему у сфері будівництва (ЄДЕССБ) від ПРИВАТНОЇ ФІРМИ «ГАММА-55» надійшла заява про надання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва. 14.01.2026 р. наказом управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю № 2 надано містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 », які зареєстровані в ЄДЕССБ за номером MU01:9711-6512-5967-9811. 24.02.2026р. під час виконання підготовчих робіт на вищезазначеному об`єкті - демонтажу конструкцій, зазнали пошкоджень дві тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, одна з яких ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується листом Нацполіції.
05.03.2026 в порядку ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність» було погоджено Паспорт зовнішнього оздоблення фасадів 01/12-2025-ПЗО робочого проєкту «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 80». Аркуш «Візуалізація проєктних рішень» Паспорту зовнішнього оздоблення фасаду демонструє збільшення етажності існуючої будівлі з одного до двох поверхів, організацію протипожежного виходу з 2-го поверху будівлі (додаються зовнішні пожежні сходи) та скляні панорамні вікна на розі будівлі з боку вулиць Гоголя та Панаса Мирного. Запланована організація протипожежного виходу (евакуаційного виходу) з 2-го поверху — це комплекс заходів, спрямованих на гарантування безпечної евакуації людей. Основні вимоги регулюються ДБН В.1.1-7:2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва" та Правилами пожежної безпеки в Україні унеможливлює розміщення тимчасових споруд, оскільки вони буть блокувати пожежний вихід. Розміщення ряду морально застарілих тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності (встановлених в період з 2012 по 2014 роки) поряд з оновленим фасадом будівлі суперечить вимогам збереження архітектурно-планувального вигляду міста та призводить до порушення його естетичного та просторового сприйняття. Крім того, на Схемі розміщення тимчасової споруди паспорта прив`язки № 38/4 виданого 20.02.2014р. зазначено, що відстань від тимчасової споруди до стіни старої будівлі становить 3,5 м, тобто мінімально допустима для проїзду пожежного автомобіля, та в умовах реконструкції ця відстань зменшується. Оскільки у паспорта прив`язки № 38/4 термін дії до 30.04.2026р., а місце розташування ТС не відповідає будівельним нормам в частині дотримання мінімальних протипожежних відстаней та вимог для проїзду пожежних автомобілей: п. 15.2.2 та п. 5.3.1 ДБН В.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», який затверджений та набрав чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 26.04.2019 р. № 104, замовнику фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 управлінням архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради 10.03.2026р. було направлено лист № 41/13-19 про те, що паспорт прив`язки на наступний період продовжено не буде. Лист замовником було отримано 13.03.2026 р., при цьому адміністративний орган не маючи власних інтересів заздалегідь попередив ОСОБА_1 про наявність конфлікту між приватними і публічними інтересами. 
18.03.2026 гр. Соколик Ярослав Михайлович, діючи в інтересах ОСОБА_1 за довіреністю, ставлячи приватні інтереси в пріоритеті публічних, подає до Центру надання адміністративних послуг Миргородської громади заяву про продовження терміну дії паспорту прив`язки № 38/4. Під час прийняття рішення про відмову у продовженні терміну дії паспорту прив`язки адміністративний орган – Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю діяв, керуючись нормами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про адміністративну процедуру», адміністративна процедура якого спрямована на збалансування публічних та приватних інтересів. Відповідь заявнику було направлено 27.03.2026 р. вих. № 46/13-19/88/132-18 через Центр надання адміністративних послуг.
Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо відмови в продовженні строку дії паспорту прив`язки, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
На виконання вказаних приписів було прийнято «Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068 (далі - Порядок № 244), який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.
Згідно з пунктами 2.1., 2.2., 2.3. цього Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).
Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування/прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)/ місцезнаходження ТС/контактна інформація) та напрям підприємницької діяльності.
Цей перелік документів є вичерпним.
Пунктом 2.4. Порядку № 244 встановлено, що для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.
Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідного комплекту документів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС (пункт 2.5. Порядку № 244).
Згідно з пунктом 2.6. вказаного Порядку для оформлення паспорта прив`язки ТС замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС (додаток 1); ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1); технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно.
За пунктом 2.7. Порядку № 244 паспорт прив`язки ТС надається органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви. При цьому для підготовки паспорта прив`язки ТС містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не надаються (пункт 2.9. Порядку). Відповідно до пунктів 2.10., 2.11. та 3.13. паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку.
Таким чином, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди, який оформлюється відповідним органом за зверненням особи, яка бажає розмістити тимчасову споруду, до якого додається вичерпний перелік документів. При цьому під час видачі паспорта прив`язки перевіряється відповідність намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам. Відповідно, відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС можлива у випадку не відповідності містобудівній документації та/або будівельним нормам.
За пунктом 2.14. Порядку № 244 паспорт прив`язки ТС не надається за умов: подання неповного пакета документів, визначених пунктом 2.6 цього Порядку; подання недостовірних відомостей, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку. Ненадання паспорта прив`язки ТС з інших підстав не допускається. 
Відповідно до пунктів 2.17. та 2.18. цього Порядку строк дії паспорта прив`язки ТС визначається органом з питань містобудування та архітектури відповідної ради або районної державної адміністрації з урахуванням строків реалізації положень містобудівної документації на місцевому рівні.
Продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.
Відповідно до пункту 2.19 Порядку № 244 у разі змін, які відбулися у містобудівній документації на місцевому рівні, будівельних нормах, розташуванні існуючих будівель і споруд, інженерних мереж або з ініціативи суб`єкта господарювання, паспорт прив`язки ТС може переоформлюватись на строк дії цього паспорта прив`язки ТС або на новий строк.
Отже, продовження - це по суті оновлення дати на існуючому документі, тоді як переоформлення - це видача нового документа через суттєві зміни у містобудівній документації, будівельних нормах, розташуванні існуючих будівель і споруд, інженерних мереж.
Таким чином, лише у разі доведення змін у містобудівній документації чи будівельних нормах уповноважений орган повинен розглядати питання переоформлення паспорта прив`язки (пункт 2.19 Порядку № 244), що передбачає нову перевірку відповідності споруди актуальній містобудівній документації. В іншому випадку достатньо заяви замовника та виданого паспорту прив`язки ТС без будь-яких додаткових документів та перевірок.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року № 2780-XII містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Види, склад, порядок розробки та затвердження містобудівної документації визначаються законодавством. Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням органу, який затвердив містобудівну документацію, за поданням відповідного спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури.
Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
За визначеннями, що містяться у ч.1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»:
- комплексний план просторового розвитку території територіальної громади - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та документація із землеустрою, що визначає планувальну організацію, функціональне призначення території, основні принципи і напрями формування єдиної системи громадського обслуговування населення, дорожньої мережі, інженерно-транспортної інфраструктури, інженерної підготовки і благоустрою, цивільного захисту, охорони земель та інших компонентів навколишнього природного середовища, формування екомережі, охорони і збереження культурної спадщини та традиційного характеру середовища населених пунктів, а також послідовність реалізації рішень, у тому числі етапність освоєння території;
- генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;
- детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.
Лист від 27.03.2026 № 46/13-19/88/13-18, яким позивачу було повідомлено про відмову у продовженні терміну дії паспорту прив`язки, не містить посилання на внесення змін до містобудівної документації чи державних будівельних норм, а за відсутності висновку чи припису органу, який наділений повноваженнями здійснювати державний нагляд у сфері пожежної безпеки, твердження відповідача про порушення протипожежних вимог є його суб`єктивним припущенням. 
Отже, підстави для відмови у продовженні дії паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди – торгового павільйона № 38/4 від 20.02.2014, відсутні.
Крім того, Верховний Суд у пункті 17 постанови від 06 серпня 2025 року у справі № 580/3572/24 вказав, що Порядок № 244 не містить процедури розгляду питання щодо продовження строку дії паспорта прив`язки, а також строку прийняття відповідного рішення за наслідками такого розгляду; такий порядок визначається нормами Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон № 2073-IX, який набрав чинності 15 грудня 2023 року та встановлює єдиний порядок розгляду і вирішення адміністративних справ, включаючи прийняття адміністративних актів.
За цим Законом адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації; адміністративна справа - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом; адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб); адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта; адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи.
Так, Законом «Про адміністративну процедуру» визначено, що: Адміністративний орган розглядає та вирішує справу, а також вчиняє процедурну дію та/або приймає процедурне рішення протягом розумного строку (у найкоротший строк, достатній для здійснення адміністративного провадження), але не пізніше граничних строків, визначених законом.
Адміністративний орган вирішує справу своєчасно, а саме до настання обставин, за яких прийняття адміністративного акта може втратити актуальність (стаття 13).
У разі якщо законом не визначено граничний строк вирішення окремої категорії справ, справа за заявою особи вирішується протягом розумного строку, але не більше тридцяти календарних днів після надходження заяви, а в разі проведення слухання у справі - не більше сорока п`яти календарних днів з дня реєстрації заяви адміністративним органом (частина 2 статті 34).
Адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги (пункт 1 частини 1 статті 36).
За результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт (частина 1 статті 69).
Згідно з вимогами ст. 71 Закону України «Про адміністративну процедуру»: Письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Відповідно до статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Лист від 27.03.2026 № 46/13-19/88/13-18 вказаним вимогам до адміністративного акта не відповідає, отже адміністративний акт за результатами розгляду заяви позивача не прийнято.
У постанові від 06 серпня 2025 року у справі № 580/3572/24 Верховний Суд прийшов до таких висновків щодо застосування вказаних норм права: 
« 22. За такого правового регулювання заяви позивачки про продовження строку дії паспортів прив`язки ТС від 23.01.2024, з урахуванням тієї обставини, що слухання у справі не проводилося, підлягали розгляду відповідачем у строк до 23.02.2024. Проте у визначений строк справу розглянуто не було, причин не розгляду у вказаний строк, які можливо було б визнати поважними, відповідач не вказав. Адміністративний акт за результатами розгляду справи не прийнято. 
23. За таких обставин колегія суддів касаційного суду приходить до переконання, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у правовідносинах, щодо яких виник спір у цій справі, оскільки ним не прийнято у межах своїх повноважень на користь позивачки за встановленою Законом № 2073-IX процедурою рішень за заявою від 23.01.2024. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 640/16224/19 щодо ознакпротиправної бездіяльності.»
Таким чином, оскільки Управлінням архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради протягом тридцяти календарних днів з дня подання позивачем заяви про продовження строку дії паспорту прив`язки ТС, тобто до 18 квітня 2026 року, не прийнято рішення на користь позивача за її заявою, то цим відповідачем допущено протиправну бездіяльність у вказаних правовідносинах.
Посилання відповідача у заперечення позовних вимог на те, що « 05.03.2026р. в порядку ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність» було погоджено Паспорт зовнішнього оздоблення фасадів 01/12-2025-ПЗО робочого проєкту «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 80». Аркуш «Візуалізація проєктних рішень» Паспорту зовнішнього оздоблення фасаду демонструє збільшення етажності існуючої будівлі з одного до двох поверхів, організацію протипожежного виходу з 2-го поверху будівлі (додаються зовнішні пожежні сходи) та скляні панорамні вікна на розі будівлі з боку вулиць Гоголя та Панаса Мирного. Запланована організація протипожежного виходу (евакуаційного виходу) з 2-го поверху — це комплекс заходів, спрямованих на гарантування безпечної евакуації людей. Основні вимоги регулюються ДБН В.1.1-7:2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва" та Правилами пожежної безпеки в Україні унеможливлює розміщення тимчасових споруд, оскільки вони буть блокувати пожежний вихід.» є безпідставнимв зв`язку з наступним 
Відповідно до ч.6 ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність» головний архітектор міста, району погоджує містобудівне та архітектурне проектне рішення об`єктів, розташованих в історичній частині міста, історичних ареалах, на магістралях та площах загальноміського значення. Згідно з частиною 1 цієї статті керівники органів містобудування та архітектури, визначених абзацами четвертим - шостим частини першої статті 13 цього Закону, за посадою є головними архітекторами відповідних адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, області, району, населеного пункту). Як вбачається з наданого відповідачем Паспорту зовнішнього оздоблення фасадів 01/12-2025-ПЗО робочого проєкту «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 80», містобудівне та проєктне рішення об`єкту, розташованого на магістральній вулиці Гоголя міста Миргорода, погоджене заступником начальника управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради, який за посадою не є головним архітектором міста.
Отже, вказаний Паспорт зовнішнього оздоблення фасадів 01/12-2025-ПЗО робочого проєкту «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 80» не погоджений в установленому законом порядку. 
З вказаного Паспорту неможливо встановити розмір та розташування як пожежних сходів з другого поверху будівлі, так і самої будівлі на місцевості, тому твердження відповідача про те, що тимчасові споруди будуть блокувати пожежний вихід та їх місце розташування не відповідає будівельним нормам в частині дотримання мінімальних протипожежних відстаней та вимог для проїзду пожежних автомобілей: п. 15.2.2 та п. 5.3.1 ДБН В.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», який затверджений та набрав чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 р. № 104, а також що розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на підставі Паспорту прив`язки №38/4, виданого 20.04.2014 р., становить загрозу безпеці населення, а також ускладнює організацію оперативного реагування та евакуації людей з громадської будівлі в екстрених випадках, що ставить під ризик їх життя і здоров`я, та порушує публічні інтереси жителів Миргородської громади, є припущенням, яке нічим не доведене.
При цьому відповідачем не виконані вимоги ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі від 29 квітня 2026 року, в якій постановлено витребувати від відповідача засвідчені належним чином копії заяви позивача про продовження строку дії паспорта прив`язки; рішення за результатом розгляду заяви; копію проектної документації на об`єкт "Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: вул.Гоголя, 80, м.Миргород"; містобудівних умов та обмежень, виданих для вказаної реконструкції; а також усі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов.
Відповідачем надано лише копію Паспорту зовнішнього оздоблення фасадів 01/12-2025-ПЗО робочого проєкту «Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 80», який є однією з частин проектної документації на вказаний об`єкт, яка в цілому складається з таких частин: Пояснювальна записка (ПЗ), Генеральний план (ГП), Архітектурні рішення (АР), Конструкції бетонні (залізобетонні) (КБ), Конструкції металеві (КМ), Проект організації будівництва (ПОБ), Паспорт зовнішнього опоряджування (фасадів) (ПЗО), Кошторисна документація (К) .
Відповідно до п. 9.2. Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16.05.2011 № 45 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23 березня 2012 року № 122) генпроектувальник (проектувальник) завантажує проектну документацію, у тому числі відомості про координати поворотних точок меж контурів об`єктів будівництва, їх висотності, відомості про розрахунок класу наслідків (відповідальності), відомості про техніко-економічні показники об`єкта будівництва, генеральний план об`єкта будівництва на топографічній основі, через електронний кабінет Електронної системи до Реєстру будівельної діяльності відповідно до Порядку ведення Єдиної
державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681. Проектна документація на об`єкт "Реконструкція нежитлової будівлі за адресою: вул.Гоголя, 80, м.Миргород" була завантажена до Реєстру будівельної діяльності за номером PD01:0234-5320-7442-3677 лише 21.04.2026, що підтверджується інформацією з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за посиланням: https://econstruction. gov.ua/document_detail/doc_id=3891765335103112894/optype=4, при чому не повністю, тому вона не могла бути взята до уваги відповідачем Управлінням архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради при відмові позивачу у продовженні строку дії паспорту прив`язки, про що йому було повідомлено листом від 27.03.2026.
Таким чином, відповідачами не доведено наявність змін у містобудівній документації на місцевому рівні, будівельних нормах, розташуванні існуючих будівель і споруд, які могли б бути підставою для відмови у продовженні дії Паспорта прив`язки стаціонарної тимчасової споруди – торгового павільйона № 38/4 від 20.02.2014.
Суд зазначає, що у зв`язку з розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.
У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб; Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента №757/2022 від 07 листопада 2023 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Отже, на дату відмови відповідача щодо продовження строку дії паспорта прив`язки діяв воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII. Також діє він і на час розгляду даної справи в суді.
Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № 2806-ІV визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.
Відповідно до абзацу 4,5 п.1 ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності; об`єкт, на який видається документ дозвільного характеру (далі - об`єкт), - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля, приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду, робота та послуга, а також документи, які використовуються суб`єктом господарювання у процесі проходження погоджувальної (дозвільної) процедури (проектна документація на будівництво об`єктів, землевпорядна документація, містобудівна документація, гірничий відвід).
Оскільки, відповідно до п. 2.30. Порядку № 244, розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється, паспорт прив`язки тимчасової споруди є документом дозвільного характеру.
18.03.2022 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні Кабінетом Міністрів прийнято постанову № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану», підпунктом 5 пункту 1 якої установлено, що строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану. При цьому, підпунктом 4 пункту 1 вказаної Постанови обумовлено, що на період воєнного стану зупиняється перебіг строків звернення за отриманням публічних послуг, визначених законодавством. З дня припинення чи скасування воєнного стану перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням часу, що минув до їх зупинення
Відповідно до приписів статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.
Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VІІ відповідно до Конституції України визначає організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України.
Частиною першою статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» обумовлено, що постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Разом з цим, відповідно до підпункту 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 року № 314, строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану.
Суд зауважує, що вказана постанова Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану опубліковане у Офіційному віснику України від 05.04.2022 №26, 1399 та Урядовому кур`єрі, 19.03.2022 № 62.
Також, відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 18.03.2022 № 314 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та діє до дня припинення чи скасування воєнного стану.
Крім того, згідно відомостей Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, постанова Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану» внесена до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів 24.03.2022 за реєстраційним кодом акта: 110613/2022.
Указом Президента України від 27.06.1996 № 468/96 «Про єдиний державний реєстр нормативних актів» запроваджено в Україні Єдиний державний реєстр нормативних актів - автоматизовану систему збирання, накопичення та опрацювання актів законодавства (далі - Державний реєстр).
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним» затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним. Пунктом 3 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним обумовлено, що держатель Реєстру - Мін`юст, який розробляє організаційні та методологічні принципи ведення Реєстру, приймає рішення про включення нормативно-правових актів до Реєстру, здійснює їх опрацювання, ідентифікацію, класифікацію, відповідає за автентичність та контрольний стан еталонних текстів, забезпечує внесення нормативно-правових актів до еталонного фонду і його збереження та здійснює контроль за наданням інформації з Реєстру.
Згідно із приписами пункту 6 вказаного Порядку до Реєстру включаються: нормативно-правові акти, видані починаючи з дня прийняття Акта проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.), - чинні, опубліковані та неопубліковані, у тому числі з обмежувальними грифами, закони України, постанови Верховної Ради України, укази і розпорядження Президента України, декрети, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, рішення і висновки Конституційного Суду України, зареєстровані в Мін`юсті нормативно-правові акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, Національного банку, а також міжнародні договори України; нормативно-правові акти, видані до прийняття Акта проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.), що не втратили чинності та не суперечать законодавству України; тимчасові нормативно-правові акти з терміном дії рік і більше та з терміном дії менше року в разі наступного його продовження.
Приписами пункту 10 вказаного Порядку обумовлено, що нормативно-правові акти, які підлягають державній реєстрації відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», включаються до Реєстру після їх державної реєстрації у Мін`юсті.
З приводу посилань відповідача на дискреційність повноважень останнього щодо прийняття рішення про продовження строку дії паспорта прив`язки, суд зазначає наступне:
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді (Recommendation № R(80)2 of the Committee of Ministers concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року № 1395/5, дискреційні повноваження визначаються як сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» (набирає чинності 15 грудня 2023 року) дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Частиною третьою статті 6 цього ж Закону визначено, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
З огляду на вищезазначене, дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною.
Порядком №244 не передбачено можливості відмови замовнику уповноваженим органом у продовженні строк дії паспорту прив`язки у разі дотримання замовником всіх умов його видачі, відтак, відповідач не наділений абсолютними дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про продовження/не продовження строку дії паспорту прив`язки ТС.
У Доповіді Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (The Rule of Law), яка прийнята на 86-й пленарній сесії 25-26 березня 2011 року), встановлено таке: Венеціанська комісія, взявши за основу визначення принципу верховенства права, дане Т. Бінгемом, дійшла висновку про існування сьогодні консенсусу щодо наступних необхідних складових верховенства права: законність (у тому числі прозорий, підзвітний і демократичний процес ухвалення законів), правова визначеність, заборона сваволі, доступ до правосуддя (забезпечується незалежними і неупередженими судами), дотримання прав людини, недискримінація і рівність перед законом (пункт 21); у рамках Організації Об`єднаних Націй поняття «верховенство права», що було включене до преамбули Загальної декларації прав людини (1948 рік), застосовується для впровадження низки принципів, що мають властивість змінюватися залежно від того чи іншого контексту; порівняння двох доповідей, підготовлених за короткий проміжок часу (2002- 2004 роки), демонструє цю різноманітність підходів: у першій наголошується, наприклад, на таких елементах, як незалежна судова система, незалежні установи захисту прав людини, визначені та обмежені повноваження влади, справедливі та прозорі вибори; тоді як у другій увагу сконцентровано на таких елементах, як якість законодавства, ієрархічна вищість закону, рівність перед законом, відповідальність перед законом, юридична визначеність, процесуальна та судова прозорість, уникнення свавілля, поділ влади та ін. (пункт 24).
Крім того, у пункті 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) ЄСПЛ зазначив, що законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «P.G. and J.Н. v. the United Kingdom», заява № 44787/98, пункт 46).
У пункті 45 рішення у справі «Al-dulimi and Montana management INC. v.tzerland» (заява № 5809/08) ЄСПЛ наголосив, що однією з фундаментальних складових європейського громадського порядку є принцип верховенства права, а свавілля (arbitrariness) є запереченням цього принципу. Навіть у контексті тлумачення та застосування національного законодавства, коли Суд залишає національним органам влади дуже широкі повноваження, він завжди робить це, прямо чи неявно, з урахуванням заборони свавілля (prohibition of arbitrariness) (рішення у справах «Garcнa Ruiz v. Spain», заява № 30544/96, пункти 28-29; «Storck v Germany», заява № 61603/00, пункт 98).
Законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.
З цього приводу також доцільно вказати, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, як зазначив ЄСПЛ в справі «Zolotas v. Greece» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (заява № 66610/09, пункт 39). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Capital Bank AD v. Bulgaria» (заява № 49429/99, пункт 52).
У справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, заяви № 68385/10 та № 71378/10).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява № 25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Stretch v. the United Kingdom» (заява № 44277/98).
У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення «Von Maltzan and others v. Germany»).
Отже, враховуючи, що Позивач мав законні очікування стосовно продовження строку дії паспорту прив`язки ТС, оскільки відповідний паспорт прив`язки був виданий позивачеві правомірно, і був чинний на момент звернення з заявою про продовження строку дії паспорту прив`язки, бездіяльність відповідача щодо непродовження строку дії відповідного паспорту прив`язки є протиправною.
А відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Стосовно належного та ефективного способу захисту прав позивача по даній справі, Суд зазначає наступне:
Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України. Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Вирішуючи справу по суті, суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю.
Одночасно, положення, ст. 9 КАС України дозволяють суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Окрім того, положення п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України надають можливість суду визначити інший, ніж обрано позивачем, спосіб захисту його порушених прав, і прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).
Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі № 807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі № 804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі № 826/9457/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі № 815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі № 826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі № 1340/4044/18, від 23 червня 2020 року у справі № 820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі № 805/3147/16-а).
Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Крім того, у судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 1 червня 2022 року у справі № 620/5996/21, від 25 жовтня 2022 року у справі № 200/13288/21).
Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 4 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі № 380/13558/21.
Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. 
Зважаючи на те, що лист Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради від 27.03.2026 № 46/13-19/88/13-18 не може вважатися належно прийнятим та оформленим рішенням відповідача про відмову в продовженні строку дії паспорта прив`язки, хоча й фактично свідчить про таку відмову відповідача, зважаючи на необхідність здійснення повного захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, як суб`єкта владних повноважень, прийняти рішення за результатами розгляду відповідної заяви позивача з урахуванням оцінки суду.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2129,92 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.
Інші судові витрати у справі відсутні.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
А відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправні дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати позивачу щомісячної доплати до пенсії без наявних на те законних підстав, а позов носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача у повному розмірі.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради (вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавська область, код ЄДРПОУ 21051131), Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Сорочинська, 53, приміщення 9, м. Миргород) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради у продовженні паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди (торговий павільйон) АДРЕСА_1 № 38/4 від 20.02.2014 замовнику ФОП ОСОБА_1 .
Зобов`язати Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 про продовження строку дії паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № 38/4 від 20.02.2014 - з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2129,92 (дві тисячі сто двадцять дев`ять гривень дев`яносто дві копійки). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко