ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2026 року	справа № 380/8452/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 визнання протиправними дій Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Шевченка 156; ЄДРПОУ: 08563932) щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2018 по 31.03.2025;
- зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Шевченка 156; ЄДРПОУ: 08563932) здійснити нарахування та виплату індексації різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн (чотири тисячі чотириста шістдесят три) грн 15 к. щомісячно, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 в сумі 258 862,70 грн (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят дві ) грн 70 к., з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004;
- зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Шевченка 156; ЄДРПОУ: 08563932) здійснити нарахування та виплату індексації різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн (чотири тисячі чотириста шістдесят три) грн 15 к. щомісячно, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 в сумі 53 557,80 грн (п`ятдесят три тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) грн 80 к., з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004;
- зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Шевченка 156; ЄДРПОУ: 08563932) здійснити нарахування та виплату індексації різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2024 по 31.03.2025, виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн (чотири тисячі чотириста шістдесят три) грн 15 к. щомісячно, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 в сумі 66 947,25 грн (шістдесят шість тисяч дев`ятсот сорок сім) грн 25 к., з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004;
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Шевченка 156; ЄДРПОУ: 08563932) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь період затримки з 01.03.2018 по день фактичної виплати;
- зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «ЗАХІД 4» (місцезнаходження: вул. Шевченка, 156, м. Львів, 79042; код ЄДРПОУ 08563932) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 18.05.1999 року по 01.04.2025 року він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та наказом від 01.04.2025 року №49/ОС-25 звільнений за власним бажанням з посади молодшого інспектора відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» з правом на призначення пенсії. Позивач наголошує, що з 01 березня 2018 року (місяця набрання чинності Постановою КМУ № 704) відповідач протиправно припинив виплачувати йому фіксовану суму індексації-різниці, яка склала 4 463,15 грн. 
За твердженням позивача, реального підвищення його грошового доходу в березні 2018 року не відбулося через повне скасування виплати щомісячної премії та зменшення відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби порівняно з лютим 2018 року, у зв`язку з чим сума підвищення постійних складових доходу (0,00 грн) виявилася значно меншою за суму можливої індексації, яка сформувалася наростаючим підсумком від попереднього базового місяця — січня 2017 року. 
Також позивач вказав, що зупинення дії Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у 2023 році жодним чином не скасовує його право на отримання вже сформованої та зафіксованої раніше індексації-різниці, оскільки норми закону про Державний бюджет України на відповідний рік не можуть звужувати обсяг існуючих соціальних прав та гарантій публічних службовців. Оскільки після звернення із відповідним рапортом-заявою відповідач надіслав розгорнуті відомості лише у квітні 2026 року, позивач вважає, що право на звернення до суду реалізовано ним у межах закону.
Ухвалою від 04 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 380/8452/26 без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
19 травня 2026 року відповідач через систему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених вимог заперечує повністю, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Свою позицію відповідач вмотивовує тим, що у березні 2018 року на виконання Постанови КМУ № 704 відбулося суттєве підвищення посадового окладу позивача з 1080 грн до 2730 грн, а також окладу за спеціальним званням, що призвело до реального зростання загального грошового забезпечення. Відповідач стверджує, що при порівнянні доходів за лютий та березень 2018 року ним було правомірно враховано надбавку за особливості проходження служби у розмірі 40%, оклади за званням та посадою, а щомісячні премії не підлягали врахуванню, оскільки вони мають змінний характер та встановлюються виключно за рішенням керівника. 
Відтак, за розрахунком відповідача, сума підвищення доходу повністю перекрила можливу індексацію. Додатково відповідач зауважив, що у 2023 році виплата індексації була повністю зупинена нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», а у 2024– 2025 роках розрахунок індексу споживчих цін за законодавством розпочався з нуля, що виключає право на використання січня 2017 року чи березня 2018 року як базових періодів. Вимоги про виплату компенсації за затримку відповідач вважає передчасними, оскільки основна сума боргу не є нарахованою.
Позивач 22 травня 2026 року скористався своїм процесуальним правом та надав суду відповідь на відзив, у якій повністю спростував твердження установи. Позивач звернув увагу суду, що надбавка за особливості проходження служби в розмірі 40% (2175,00 грн) призначена наказом відповідача лише 03 квітня 2018 року, а її фактична виплата відбулася у квітні 2018 року. Відтак, станом на момент закінчення березневого розрахункового періоду, її розмір у відомості фактично становив 0,00 грн, а її ретроспективне врахування відповідачем є протиправною спробою штучно завищити дохід березня 2018 року з метою уникнення виплати індексації-різниці. Також позивач наголосив на безпідставності виключення премій, окладів та послався на усталену практику Верховного Суду.
26 травня 2026 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник установи підтримав первинні аргументи відзиву та наполягав на дискреційному праві установи самостійно визначати умови грошового забезпечення та базові місяці в межах виділених бюджетних лімітів, заперечуючи проти судового втручання в компетенцію органу.
22 червня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло окреме процесуальне клопотання (заява) про залишення позову без розгляду (вих. № 10/1695). Клопотання обґрунтоване тим, що позивач пропустив встановлений тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, оскільки з грошовим атестатом № 02 та загальними сумами розрахунку при звільненні він під особистий підпис ознайомився ще 02.04.2025 року, а до суду звернувся лише 29.04.2026 року.
Позивач 23.06.2026 року надав письмові заперечення проти вказаного клопотання, зазначивши, що грошовий атестат відображає лише загальні суми та не містить розшифровки помісячних нарахувань індексації, а розгорнуту інформацію про склад доходу та невиплату індексації-різниці він отримав від відповідача лише 09.04.2026 року.
Ухвалою суду від 06 липня 2026 року у задоволенні клопотання Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. 
Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення та відповіді, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та письмові розрахунки, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору, суд 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 у період з 18.05.1999 року по 01.04.2025 року безперервно проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Наказом начальника Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (яка є правонаступником Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)») від 01.04.2025 року № 49/ОС-25 позивача звільнено зі служби за власним бажанням з посади молодшого інспектора (техніка з обслуговування інженерно-технічних засобів охорони) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації з правом на призначення пенсії за вислугу років.
Досліджуючи обставини звільнення, судом з`ясовано, що у день виключення позивача зі списків особового складу установи остаточний та повний розрахунок з ним, зокрема у частині нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення, проведений не був.
Окрім того, суд звертає увагу на нормативно закріплений алгоритм документообігу при звільненні. Так, в силу положень пункту 6 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5, особі рядового чи начальницького складу, звільненій зі служби з правом на пенсію, грошовий атестат особисто в руки в день звільнення не видається. Натомість, після належного оформлення, цей фінансовий документ надсилається уповноваженим підрозділом установи безпосередньо до органів Пенсійного фонду України разом з іншими пенсійними документами звільненого.
Унаслідок такого специфічного та встановленого державою порядку фінансового документообігу, позивач був позбавлений можливості безпосередньо 01.04.2025 року ознайомитися з повною та деталізованою розшифровкою своїх фінансово-розрахункових відомостей (зокрема, щодо складових та різновидів нарахованої індексації) та своєчасно виявити порушення своїх майнових прав.
З метою з`ясування реального стану розрахунків та реалізуючи своє право на отримання вичерпної інформації про нараховані доходи, позивач 26.03.2026 року звернувся до відповідача із письмовою заявою-запитом (вх. № Л-12(е/п)). У своєму зверненні ОСОБА_1 просив надати розгорнуту інформацію щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби.
За результатами розгляду вказаного звернення, 09.04.2026 року Державна установа «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» надіслала на адресу позивача письмову відповідь за вих. № 4/13/Л-12(е/п). У вказаному листі відповідач резюмував, що індексація грошового забезпечення виплачувалась позивачу у повній відповідності до чинного законодавства.
Для підтвердження своєї позиції відповідач додав до листа деталізовані первинні фінансові документи, а саме:
довідку № 4/1009 про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.04.2025 року;
довідку № 4/1006 про нарахування грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року;
довідку № 4/1007 про нарахування грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.04.2025 року.
Детально проаналізувавши зміст наданих відповідачем розрахункових довідок (зокрема, № 4/1009 та № 4/1007), суд встановив, що в період з 01 березня 2018 року по 31 березня 2025 року (день, що передував звільненню) відповідач щомісячно нараховував та виплачував позивачу виключно так звану «поточну» індексацію грошового забезпечення, яка вперше виникла лише у грудні 2018 року в розмірі 71,08 грн та у подальшому змінювалася залежно від коливань індексу споживчих цін.
Водночас, із вказаних довідок суд встановив, що жодних нарахувань та виплат індексації-різниці грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за весь спірний період (з березня 2018 року) відповідачем на користь позивача не здійснювалося.
Факт ігнорування відповідачем обов`язку розрахувати й виплатити фіксовану суму індексації-різниці, про що позивач дізнався лише з отриманих 09.04.2026 року документів, і став підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію - різницю грошового забезпечення.
Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
У статті 1 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини другої статті 5 Закону України № 1282-XII).
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII).
До спірних правовідносин суд також застосовує положення пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі Порядок №1078), згідно з яким підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац восьмий пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Надаючи оцінку аргументам позивача про наявність у нього права на отримання так званої індексації-різниці, суд виходить з такого.
Відповідно до абзаців третього п`ятого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
У постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 Верховний Суд виснував, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців третього, четвертого Порядку № 1078 дають суду підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 30.11.2023 у справі № 420/5384/23.
На підставі аналізу наданих відповідачем довідок про грошове забезпечення, суд установив, що у період з 01.03.2018 року по 31.03.2025 року Державна установа «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» не нараховувала та не виплачувала позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення. Зазначений юридичний факт підтверджується відсутністю відповідних нарахувань у довідках та фактично не заперечується відповідачем, який у відзиві на позовну заяву лише обґрунтовував відсутність правових підстав для такого нарахування.
Суд зазначає, що відповідно до приписів абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078, позивач як особа рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України має безумовне право на отримання фіксованої індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення його грошового доходу в березні 2018 року (місяці підвищення посадових окладів згідно з Постановою № 704) виявився меншим або рівним сумі можливої індексації, що склалася станом на цей же місяць.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Отже, для застосування вищенаведених положень Порядку № 1078 та встановлення наявності/відсутності у позивача права на індексацію-різницю, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах, суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення другого абзацу п`ятого пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Для визначення наявності у позивача права на індексацію-різницю суд здійснив порівняльний аналіз доходів ОСОБА_1 у лютому та березні 2018 року, виходячи з наданих відповідачем довідок про грошове забезпечення.
Згідно з довідкою про грошове забезпечення, у лютому 2018 року позивачу нараховано та виплачено 7 609,44 грн. У березні 2018 року, після набрання чинності Постановою КМУ № 704, сума нарахованого грошового забезпечення позивача склала 7 988,60 грн.
При цьому, для правильного застосування абзаців 4 та 5 пункту 5 Порядку № 1078, судом враховано суму можливої індексації грошового забезпечення, яка склалася станом на березень 2018 року. Цей показник розраховується як добуток розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на березень 2018 року (1 762,00 грн), на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків.
Суд приймає як належне та допустиме обґрунтування позивача щодо застосування величини приросту індексу споживчих цін у розмірі 253,3%. Зазначена величина обчислена наростаючим підсумком за період до березня 2018 року і відповідає роз`ясненням Міністерства соціальної політики України, викладеним у листі від 28.09.2021 № 5211/0/290-21/51.
Відтак, застосування вказаної величини приросту індексу (253,3%) до прожиткового мінімуму (1 762,00 грн) підтверджує право позивача на розрахунок індексації-різниці, оскільки розмір підвищення доходу в березні 2018 року виявився значно меншим за суму індексації, що об`єктивно підлягала нарахуванню в базовому місяці.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 1078, сума можливої індексації за березень 2018 року визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 березня 2018 року (1 762,00 грн), на величину приросту індексу споживчих цін (253,3%) та ділення на 100%. Таким чином, загальна сума можливої індексації становить 4 463,15 грн.
Для визначення індексації-різниці, яка підлягала виплаті позивачеві, суд враховує фактичне підвищення грошового доходу в березні 2018 року. Згідно з матеріалами справи, різниця між грошовим забезпеченням у березні (7 988,60 грн) та лютому (7 609,44 грн) 2018 року становить 379,16 грн.
Оскільки сума підвищення доходу (379,16 грн) є меншою за суму можливої індексації (4 463,15 грн), відповідач відповідно до вимог пункту 5 Порядку № 1078 був зобов`язаний виплачувати позивачеві індексацію-різницю, розраховану як різницю між цими показниками: 4 463,15 грн – 379,16 грн = 4 083,99 грн.
Отже, суд констатує, що починаючи з 01.03.2018 року та протягом усього подальшого періоду служби (до дати звільнення), позивач мав беззаперечне право на щомісячне отримання індексації-різниці у фіксованому розмірі 4 083,99 грн.
Невиплата відповідачем вказаних сум індексації-різниці в повному обсязі свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що призвело до порушення гарантованого статтею 9 Закону № 2011-XII права позивача на належне грошове забезпечення, а тому позовні вимоги в цій частині є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розглядаючи вимоги позивача в частині нарахування та виплати індексації-різниці за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, суд зазначає таке.
Згідно з положеннями пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX, на 2023 рік зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вказана норма набула чинності з 01 січня 2023 року і була чинною протягом усього 2023 року.
Суд враховує, що приписи Закону України про Державний бюджет на відповідний рік є спеціальними нормами, які визначають особливості бюджетного процесу та фінансового забезпечення державних гарантій у конкретному бюджетному періоді. Станом на 2023 рік зупинення дії Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» означало тимчасове припинення механізму проведення індексації грошових доходів населення, що включало як «поточну» індексацію, так і нарахування «індексації-різниці».
Хоча позивач у своїх запереченнях посилається на неконституційність звуження соціальних гарантій та Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008, суд зауважує, що станом на 2023 рік норма пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» була чинною, неконституційною в установленому законом порядку не визнавалася, а тому підлягала обов`язковому застосуванню суб`єктами владних повноважень при нарахуванні грошового забезпечення.
Суд наголошує, що в межах адміністративного судочинства суд не наділений повноваженнями ігнорувати чинні та нескасовані норми законодавства, які прямо регулюють бюджетні правовідносини у відповідному періоді. Оскільки закон прямо зупинив дію механізму індексації на 2023 рік, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування та виплати індексації (у тому числі індексації-різниці) у вказаний період.
За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо ненарахування індексації у 2023 році відповідала вимогам чинного на той час законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо нарахування індексації-різниці у періоди 2018– 2022 та 2024– 2025 років
Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо нарахування індексації у спірні часові періоди, суд зазначає таке.
Стосовно періоду 2024– 2025 років суд зауважує, що стаття 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та аналогічні приписи Закону на 2025 рік передбачили поновлення механізму обчислення ІСЦ наростаючим підсумком. Вказані норми регулюють виключно порядок формування нового права на індексацію та жодним чином не скасовують обов`язку відповідача виплачувати раніше встановлену індексацію-різницю, яка в силу вимог Порядку № 1078 є невід`ємною складовою грошового забезпечення до моменту чергового підвищення посадових окладів.
Судом встановлено, що протягом усього спірного періоду відповідач виплачував позивачу лише «поточну» індексацію, яка виникала внаслідок перевищення порогу ІСЦ (103%). Однак така виплата є окремою гарантією і жодним чином не виключає обов`язку відповідача щомісячно виплачувати фіксовану «індексацію-різницю» у розмірі 4 083,99 грн, нараховану згідно з вимогами абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
Відтак, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації-різниці за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 31.03.2025 року є протиправною. Нарахування та виплата вказаної суми є імперативним обов`язком суб`єкта владних повноважень, виконання якого є необхідним для відновлення порушених майнових прав позивача, гарантованих статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо нарахування грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб (ПДФО)
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб (ПДФО).
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44), грошова компенсація виплачується для відшкодування утриманих сум податку з грошового забезпечення, право на які особи набули у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Оскільки суми індексації грошового забезпечення, що підлягають стягненню (нарахуванню) на підставі цього рішення суду, за своєю правовою природою є складовою частиною грошового забезпечення, при їх виплаті позивачу підлягає обов`язковому утриманню податок на доходи фізичних осіб.
Враховуючи, що індексація є видом доходу, отриманого у зв`язку з виконанням службових обов`язків, утримання ПДФО з цієї суми без подальшої компенсації призведе до зменшення суми грошового забезпечення, гарантованого державою, та порушення майнових прав позивача.
А тому, вимоги позивача в цій частині є правомірними та такими, що підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача при нарахуванні та виплаті індексації-різниці одночасно нарахувати та виплатити грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з цієї виплати, відповідно до вимог Порядку № 44.
Щодо нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати
Позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь період затримки - з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати.
Суд зазначає, що правові підстави для вирішення цього питання визначені Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Згідно зі статтею 2 цього Закону, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (грошового забезпечення), які не мають разового характеру.
Аналіз наведених норм свідчить, що компенсація втрати частини доходів є способом захисту порушеного права особи, яка вчасно не отримала належні їй кошти з вини роботодавця. Основною умовою для виникнення права на таку компенсацію є факт порушення встановлених строків виплати нарахованих (або таких, що підлягали нарахуванню) грошових доходів.
Відповідач у відзиві стверджував, що вимоги про компенсацію є передчасними, оскільки основна сума індексації ще не була нарахована та виплачена. Суд відхиляє ці доводи як помилкові, спираючись на сталу практику Верховного Суду.
Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані установою. Сам факт протиправної бездіяльності відповідача щодо нарахування індексації, встановлений судом, є достатньою підставою для виникнення обов`язку виплатити і відповідну компенсацію.
Суд акцентує увагу, що у випадку, коли належні особі суми грошового забезпечення не були виплачені вчасно, така особа має право на компенсацію втрати частини доходів за весь час затримки - з моменту, коли ці кошти мали бути виплачені, по день їх фактичної виплати (донарахування). Зобов`язання відповідача здійснити таке нарахування є належним та ефективним способом захисту порушеного права, що повністю відповідає принципу повного відновлення стану, який існував до порушення права.
Відтак, оскільки відповідачем було порушено строк виплати індексації, що призвело до знецінення грошових доходів позивача, позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому розрахунок суми компенсації здійснюється відповідачем на стадії фактичного виконання рішення суду згідно з Порядком № 159, виходячи з індексів споживчих цін, опублікованих Державною службою статистики України.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як особа, що звертається з позовом про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), тому судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.
Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог трму позов підлягає задоволенню частково.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (спір про стягнення заробітної плати та пов`язаних виплат).
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 31.03.2025 року.
3. Зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (вул. Шевченка, 156, м. Львів, 79039; код ЄДРПОУ: 08563932) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) індексацію-різницю грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 31.03.2025 року у щомісячному розмірі 4 083,99 грн, з урахуванням раніше виплачених сум поточної індексації, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
4. Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по день фактичної виплати. 
5. Зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» (вул. Шевченка, 156, м. Львів, 79039; код ЄДРПОУ: 08563932) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по день фактичної виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-III та Порядку проведення компенсації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
6. У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
7. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 07 липня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.