ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/11278/25	
Суддя І інстанції – Калашник Ю.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у виплаті позивачу частки грошового забезпечення в зв`язку із зникненням безвісті ОСОБА_2 ;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату належної їй частини грошового забезпечення, передбаченої пунктом 4 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісті, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 130.11.2016 №884 (в редакції постанови КМУ від 15.04.2025 № 449).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вказує на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу надає їй право на виплату належної їй 50% частини грошового забезпечення, передбаченої пунктом 4 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (в редакції постанови КМУ від 15.04.2025 №449).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Сповіщенням сім`ї від 29.05.2025, надісланим ОСОБА_3 , сестрі ОСОБА_2 , повідомлено, що командир бойової машини – командир 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання зник безвісті 26.05.2025 в районі населеного пункту Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області.
Актом службового розслідування, затвердженим командиром ВЧ НОМЕР_1 установлено, що 26.05.2025 старший солдат ОСОБА_4 побачив зруйноване укриття та тіла трьох загиблих, двоє – схожі на супротивників, а третій – на молодшого сержанта ОСОБА_2 . Проведення пошуково-евакуаційних заходів ускладнене ворожим вогневим контролем місцевості. На дату завершення службового розслідування відомості про самовільне залишення частини чи добровільну здачу в полон, дезертирство – не підтвердилися.
Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.09.2025 у справі №332/2862/25, яке набрало законної сили 07.10.2025 заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кара Руслана Теодозіївна, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, - задоволено:
встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , у період з 2009 року по день зникнення безвісті останнього (26.05.2025).
17.10.2025 позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату їй грошового забезпечення ОСОБА_2 .
Листом ВЧ НОМЕР_1 від 16.11.2025 №1789/9511 відмовлено у виплаті грошового забезпечення та зазначено, що визнання факту спільного проживання громадянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу не створює прав подружжя і, відповідно, не є підставою для виплати частки грошового забезпечення.
Не погодившись з відмовою відповідача у виплаті частини грошового забезпечення передбаченої пунктом 4 Порядку №884, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
За приписами пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Далі – Закон №2011-XII) (в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин) зЗа військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення. 
Відповідно до пункту 1 Порядку № 884 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - визначені особи).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви про виплату грошового забезпечення (далі - заява про виплату) додаються такі документи:
копія паспорта громадянина України або копія тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або копія документа, що посвідчує особу без громадянства, копія посвідки на постійне/тимчасове проживання, копія посвідчення біженця або копія іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України);
копія документа, що засвідчує реєстрацію заявника у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків із зазначеного Реєстру, внесені до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошового забезпечення дружині (чоловікові);
копія свідоцтва про народження дитини або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців;
копія документа, що підтверджує:
- призначення особи опікуном, піклувальником малолітньої (неповнолітньої) дитини військовослужбовця, усиновлення такої дитини, - для виплати грошового забезпечення законним представникам на малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців або дітей військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку);
- призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці;
- встановлення інвалідності, - для виплати грошового забезпечення дітям військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам;
копія свідоцтва про народження військовослужбовців або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців;
копія рішення суду про поновлення батьківських прав - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців, які були позбавлені батьківських прав стосовно військовослужбовців;
копія свідоцтва про смерть особи, яка має право на отримання грошового забезпечення (за наявності), - для перерахунку частки виплати грошового забезпечення;
інформація про назву банку та номер поточного банківського рахунка (у форматі IBAN) - для зарахування грошового забезпечення визначеній особі.
Заява про виплату та додані до неї документи подаються у паперовій формі особисто чи на поштову адресу або в електронній формі (за технічної можливості) на адресу електронної пошти чи засобами інформаційно-комунікаційних систем.
За приписами пункту 4 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення.
Рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам приймається на підставі:
документів, визначених у пункті 3 цього Порядку;
інформації, отриманої з державних реєстрів;
копії особистого розпорядження на випадок полону (за наявності).
Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі:
подання заяви про виплату особами, не передбаченими в пункті 1 цього Порядку, а також визначеними особами, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;
з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства.
У разі відсутності документів, визначених у пункті 3 цього Порядку, та для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) отримує відповідні витяги з державних реєстрів щодо військовослужбовців та зазначених осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення у порядку, визначеному в пункті 6 цього Порядку.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам не позбавляє їх права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється, зокрема: у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
Отже, перелік документів, необхідних для отримання грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця, встановлено пунктом 3 Порядку № 884 (до якого входить, зокрема, копія свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошового забезпечення дружині (чоловікові)), а перелік осіб, яким здійснюється така виплата, визначено пунктом 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пунктом 6 Порядку № 884.
Ключовим правовим питанням спору є право позивача на отримання грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , яка проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу (факт встановлено в судовому порядку рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2025 у справі №332/2862/25).
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що спосіб викладення пункту 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункту 6 Порядку № 884 свідчить про чітке й однозначне визначення кола осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця. Зі змісту цих норм вбачається, що перелік осіб, яким може виплачуватись грошове забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця, є персоніфікованим і вичерпним (дружина, а в разі її відсутності повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачи неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей). Вищенаведені приписи законодавства не містять правил, згідно з якими до осіб, яким може виплачуватись грошове забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.
Натомість ужиті в Законі № 2011-XII та Порядку № 884 поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя, тобто особу, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі із зниклим безвісті військовослужбовцем.
Разом з тим, на момент зникнення безвісти ОСОБА_2 (26.05.2025) зареєстрованого шлюбу між ним та позивачем не існувало.
Колегія суддів враховує, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.09.2025 у справі №332/2862/25 встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , у період з 2009 року по день зникнення безвісті останнього (26.05.2025).
Водночас, відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частиною 4 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поряд з цим за змістом частин 1 і 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 27 Сімейного кодексу України визначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Згідно зі статтею 36 Сімейного кодексу України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Системний аналіз наведених норм Сімейного кодексу України у сукупності з пунктом 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пунктом 6 Порядку № 884 свідчить про те, що законодавець не ототожнює поняття «сім`я» у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України з поняттям «подружжя», яке використовується у пункті 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункті 6 Порядку № 884 та охоплює лише осіб, між якими зареєстровано шлюб.
У розумінні статті пункту 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункту 6 Порядку № 884 право на отримання грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час зникнення безвісти військовослужбовця проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є подружжям, а тому не набувають права на отримання грошового забезпечення такого безвісно зниклого військовослужбовця.
У законодавстві про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей імперативно визначено, що право на отримання грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця, з-поміж інших категорій осіб, мають один з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.
Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Аналогічні висновки щодо розмежування інституту неодруженої сімейної пари та подружжя неодноразово викладались у постановах Верховного Суду, зокрема, від 14.05.2026 по справі № 580/1977/25, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України підлягають врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 не перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим, оскаржувана позивачем відмова Військової частини НОМЕР_1 є правомірною, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 14 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова