Єдиний унікальний номер №538/1619/26
Провадження №2/538/1194/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого судді – Кунець М.Г.,
секретаря судового засідання – Петрової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (місцезнаходження: вул. Алмазова Генерала, 13, офіс 601, м. Київ, ЄДРПОУ 43170298) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Суд 
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції сторін.

1.1 Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (далі -позивач) звернувся до Лохвицького районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі -відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 06 травня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2285116.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн., строком на 360 днів.
Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі. В свою чергу позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості.
26.11.2025 між ТОВ "Селфі кредит" та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № 261125/1.
Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором.
Станом на 26.11.2025 у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 15120,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 3000.00 грн. та за відсотками 6120,00 грн., штраф 6000,00 грн.
У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь товариства вказану заборгованість та судові витрати.

1.2. У поданому 10 серпня 2026 року відзиві на позовну заяву відповідачка просить суд позов товариства задовольнити частково, стягнувши з неї 9 120,00 грн., з яких 3 000,00 грн — сума кредиту та 6 120,00 грн. проценти за користування кредитом.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу в розмірі 6 000,00 грн. просить відмовити повністю.
У разі відмови в задоволенні стягнення штрафу, зменшити розмір неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 600,00 грн. 
Окрім цього, просить судовий збір не стягувати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також розстрочити виконання рішення суду на 12 (дванадцять) місяців рівними щомісячними платежами, зазначивши про це в резолютивній частині рішення (ч. 1 ст. 267 ЦПК України), у разі стягнення 9 120,00 грн, шляхом сплати по 760,00 грн. щомісячно. 
У поданому відзиві, відповідачка не заперечує факту укладення 06.05.2025 кредитного договору № 2285116 з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», факту отримання нею суми кредиту в розмірі 3 000,00 грн. та переходу права вимоги до позивача. Відповідачка визнає заборгованість у розмірі 9 120,00 грн., з яких 3 000,00 грн. становить сума кредиту та 6 120,00 грн. проценти за користування кредитом.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 липня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання сторони у справі не викликалися, однак повідомлялися про розгляд вказаної судової справи судом. 
Представник позивача просив розгляд справи проводити у їх відсутності, про що вказав у позовній заяві, позовні вимоги підтримав.
10.08.2026 від відповідачки по справі ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд позовні вимоги задовольнити частково.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що між ТОВ "Селфі кредит" та ОСОБА_1 06 травня 2025 року укладено кредитний договір № 2285116, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн., строком на 360 днів (а. с. 8-10).
За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Мета отримання кредиту: на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1 % в день. Загальні витрати на дату укладення договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 10800 грн.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_2 . 
Згідно п.п. 6.4-6.4.2 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 450,00 гривень на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 90,00 гривень починаючи з 4 (четвертого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 
Відповідно до кредитного договору № 2285116 від 06.05.2025 року кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 3000 грн., що належним чином підтверджується доказами про перерахунок коштів, що містяться в реєстрі платіжної інфраструктури ТОВ «Пейтек» (а. с. 12).
26 листопада 2025 року між ТОВ "Селфі кредит" та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № 261125/1 (а.с. 19-20).

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором.
Станом на 26.11.2025 у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 15120,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 3000,00 грн. та за відсотками 6120,00 грн., штраф 6000,00 грн. (а. с. 24-25).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст. ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Судом встановлено, що вказаний кредитний договір був укладений шляхом безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом, а тому наявність електронного підпису сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Отже, факт отримання відповідачкою коштів у ТОВ «Селфі кредит» суд вважає доведеним.
У підписаному відповідачкою договорі визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів первісному кредитору, чи ТОВ «Новий колектор» у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності яких не спростована.
Доказів того, що відповідачка сплатила заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку що заборгованість з тіла кредиту в розмірі 3000,00 грн. та процентів в розмірі 6120,00 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Аналізуючи вимогу про стягнення штрафу, суд зазначає наступне.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).
За змістом положень параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення позики чи сплати процентів за позикою) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)).
Разом із цим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи.
Тому, оскільки кредитний договір був укладений 06.05.2025, тобто у період дії в Україні воєнного стану, то неустойка (штраф) у розмірі 6000,00 грн. не може бути стягнута з ОСОБА_1 , оскільки відповідачка нормою закону звільнена від обов`язку такої сплати. Нарахована неустойка підлягає списанню позивачем.
Враховуючи вищевказане, загальна сума до стягнення становить 9120,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - тіло кредиту; 6120,00 грн. – проценти.
Щодо клопотання відповідачки про розстрочення погашення заборгованості в порядку ст. 435 ЦПК України суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Стаття 435 ЦПК України регулює питання відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення.
Так, відповідно до вказаної статті, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, розстрочити виконання рішення.
Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом.
Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.
Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.
Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.
Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.
Розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).
Фактично, чинне законодавством не містить вичерпного законодавчого переліку підстав для надання відстрочки виконання рішення, тому суд у кожній конкретній справі з врахуванням всіх обставин справи, вирішує питання про їх наявність чи відсутність, а також вирішує питання про наявність чи відсутність причин, які перешкоджають виконанню рішення суду та за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. 
Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.10, 81 ЦПК України саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення.
Обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19.
Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду, і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. 
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Посилання на матеріальне становище відповідачки, враховуючи ступінь її вини у виникненні спору, не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що заявлене клопотання відповідачки про розстрочення виконання рішення суду є передчасним.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка має статус особи з інвалідністю II групи, що підтверджується копією Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 60/26/961/В від 30.07.2026.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а відповідачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", сплачений позивачем при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 2662,40 грн підлягає компенсації позивачу в розмірі 1605,96 грн. ( з урахуванням часткового задоволення позовних вимог) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, без стягнення такого з відповідачки.
Керуючись статтями 11, 509, 526, 626, 627, 638, 640, 642, 1049, 1054 ЦК України, статтями 12, 81, 89,133, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9120 (дев`ять тисяч сто двадцять) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судовий збір у розмірі 1605 (одна тисяча шістсот п`ять) гривень 96 копійок компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (місцезнаходження: вул. Алмазова Генерала, 13, офіс 601, м. Київ, ЄДРПОУ 43170298). 

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2026 року.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ