Справа № 674/954/26
Провадження № 2/674/902/26

РІШЕННЯ
іменем України 
07 липня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участі секретаря судового засідання Бойчук С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 18465,10 грн),
в с т а н о в и в :
До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" (далі – позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 18 465,10 грн за кредитним договором № 766978 від 04.04.2019 (далі – кредитний договір), яка складається із суми основного боргу 14 424,00 грн (з яких, за відомостями розрахунку заборгованості: тіло кредиту – 4 000,00 грн, проценти – 8 424,00 грн, пеня і штрафи – 2 000,00 грн), інфляційних втрат у сумі 2 824,74 грн та 3% річних у сумі 1 216,36 грн, а також судовий збір у сумі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором – товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна". За результатами укладення договору факторингу право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді.
Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі.
Ухвалою від 12.05.2026 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Між товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі – первісний кредитор) та відповідачем 04.04.2019 було укладено кредитний договір № 766978 (далі – кредитний договір), згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 4 000,00 грн строком на 30 днів із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах цього строку. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 04.04.2019 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору.
Кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, введеним відповідачем 04.04.2019. Кредитний договір також містить умову про застосування стандартної (базової) процентної ставки у розмірі 1,80% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом (пункти 1.3.2, 3.4, 3.6.2 кредитного договору) – у разі порушення відповідачем строків виконання зобов`язань, починаючи з четвертого дня прострочення.
Згідно з графіком платежів (додаток № 1 до кредитного договору) дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів визначена 04.05.2019, а сума нарахованих за цей строк процентів (за зниженою ставкою) становить 12,00 грн.
Заборгованість відповідача за кредитним договором була передана первісним кредитором позивачу на підставі договору факторингу № 1 від 12.04.2018, укладеного між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (яке 25.07.2024 перейменоване на позивача), та реєстру прав вимоги № 25 від 12.09.2019, укладеного на виконання додаткової угоди № 25 від 12.09.2019 до вказаного договору факторингу.
Вирішуючи спір, суд виходив з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України.
За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Позивач надав докази на підтвердження факту укладення кредитного договору в електронній формі та факту надання відповідачу кредитних коштів. Відповідач же, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу ст. 629, 1054 ЦК України повернути їх на умовах та у строк, передбачений кредитним договором. У матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Суду не надано належних та допустимих доказів наявності підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України.
Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає, що кредитний договір укладено 04.04.2019, тобто задовго до набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, яким запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки (ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування"). Відтак зазначені обмеження на цей договір не поширюються, а встановлена договором знижена процентна ставка у розмірі 0,01% на день у межах строку кредитування є правомірною.
Водночас, оцінюючи розмір заборгованості, заявленої до стягнення, суд звертає увагу на таке.
Позивач визначає загальний розмір заборгованості за тілом кредиту, процентами та пенею/штрафами у сумі 14 424,00 грн (4 000,00 грн тіла, 8 424,00 грн процентів, 2 000,00 грн пені і штрафів) з посиланням на розрахунок заборгованості, який, за його ж змістом, складено станом на дату відступлення прав вимоги – 12.09.2019.
Разом з тим у матеріалах справи міститься реєстр прав вимоги № 25 від 12.09.2019, який є первинним документом, безпосередньо яким на виконання договору факторингу № 1 від 12.04.2018 та додаткової угоди № 25 від 12.09.2019 до нього здійснено відступлення первісним кредитором на користь позивача права вимоги саме щодо цього боржника. Цей документ, складений станом на ту саму дату – 12.09.2019, визначає заборгованість відповідача у розмірі 4 000,00 грн за тілом кредиту та 2 160,00 грн за процентами, а загальну заборгованість – у розмірі 6 160,00 грн, без визначення окремої суми пені чи штрафних санкцій щодо цього боржника.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки саме реєстр прав вимоги є документом, яким безпосередньо оформлено перехід права вимоги щодо конкретного боржника на виконання договору факторингу, а розрахунок заборгованості є одностороннім довідковим документом первісного кредитора, суд виходить з того, що обсяг права вимоги, фактично набутого позивачем, обмежується сумою, зазначеною в реєстрі прав вимоги № 25 від 12.09.2019, а саме 6 160,00 грн (4 000,00 грн тіла кредиту та 2 160,00 грн процентів). Доказів набуття позивачем права вимоги в частині різниці між цією сумою та сумою, зазначеною в розрахунку заборгованості (8 264,00 грн), матеріали справи не містять, а тому вимоги позивача в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Оцінюючи правомірність нарахування процентів у межах суми, підтвердженої реєстром прав вимоги (2 160,00 грн), суд виходить з наступного.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16: після спливу строку кредитування припиняється право нараховувати проценти за кредитом. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 141) роз`яснено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користуванням кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором; при цьому (пункт 116) проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування, є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Таким чином, застосовуючи наведені міркування та правові норми до обставин цієї справи, суд доходить висновку, що після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, тобто після 04.05.2019, право позивача (як і його правопопередників) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Єдиною сумою процентів, підтвердженою належним та допустимим доказом – графіком платежів – у межах погодженого сторонами строку кредитування (з 04.04.2019 по 04.05.2019), є сума 12,00 грн, нарахована за зниженою ставкою 0,01% на день. Нарахування процентів у більшому розмірі, зокрема за стандартною (базовою) ставкою 1,80% на день, яка згідно з пунктом 3.6.2 кредитного договору застосовується лише після порушення відповідачем строку виконання зобов`язань (тобто за межами строку кредитування), є неправомірним, незалежно від того, чи обчислюється така різниця відносно суми, зазначеної в розрахунку заборгованості (8 424,00 грн), чи відносно суми, підтвердженої реєстром прав вимоги (2 160,00 грн).
Щодо заявленої позивачем суми пені та штрафів у розмірі 2 000,00 грн суд зазначає, що ця сума не підтверджена реєстром прав вимоги № 25 від 12.09.2019, яким визначено обсяг фактично відступленого позивачу права вимоги, а також не супроводжується розрахунком підстав і періоду її нарахування. За таких обставин ця вимога є недоведеною і задоволенню не підлягає.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню у розмірі: основний борг – 4 000,00 грн, проценти за користування кредитом у межах строку кредитування (з 04.04.2019 по 04.05.2019) – 12,00 грн, а всього – 4 012,00 грн. У решті вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором (10 412,00 грн) слід відмовити як недоведених та таких, що ґрунтуються на неправомірному нарахуванні процентів після спливу строку кредитування.
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач самостійно обчислив інфляційні втрати та 3% річних за період з 04.05.2019 по 23.02.2022, тобто до дати введення в Україні воєнного стану, а тому підстав для застосування прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо звільнення від відповідальності за ст. 625 ЦК України в цій справі немає.
Разом з тим, оскільки суд встановив, що доведеною є заборгованість за тілом кредиту та процентами в межах строку кредитування у розмірі 4 012,00 грн, а не 14 424,00 грн, як зазначає позивач, інфляційні втрати та 3% річних підлягають перерахунку виходячи з доведеної суми боргу, за тим самим періодом та за тією самою методикою обчислення, що застосував позивач.
Інфляційне збільшення за період з 04.05.2019 по 23.02.2022 (застосовуючи наведений позивачем сукупний індекс інфляції 1,19583593) становить: 4 012,00 грн ? 1,19583593 – 4 012,00 грн = 785,69 грн.
3% річних за той самий період, обчислені за формулою та періодами, застосованими позивачем, становлять: за період з 04.05.2019 по 31.12.2019 (242 дні) – 79,80 грн; за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (366 днів) – 120,36 грн; за період з 01.01.2021 по 23.02.2022 (419 днів) – 138,17 грн, а разом – 338,33 грн.
Отже, обґрунтованими є вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 785,69 грн та 3% річних у сумі 338,33 грн. У решті вимог про стягнення інфляційних втрат (2 039,05 грн) та 3% річних (878,03 грн) слід відмовити з огляду на недоведеність бази їх нарахування у заявленому позивачем розмірі.
Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 4 012,00 грн (тіло кредиту та проценти) + 785,69 грн (інфляційні втрати) + 338,33 грн (3% річних) = 5 136,02 грн.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; при цьому кредитний договір у пункті 2.1.5 прямо передбачає право первісного кредитора укладати договори відступлення права вимоги або факторингу з третіми особами без окремої згоди клієнта.
Виходячи з наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами лише частково, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 662,40 грн, розрахований виходячи з ціни позову 18 465,10 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 5 136,02 грн, що становить 27,81% заявленої суми, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 740,54 грн.
Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, суд зазначає таке. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання правової допомоги № 33 від 22.03.2024, додаткову угоду до нього, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги та детальний опис виконаних робіт, враховуючи обсяг та характер наданих послуг (підготовка позовної заяви з додатками), їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру.
Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 1 390,74 грн.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 205, 512, 514, 516, 516, 527, 530, 627, 628, 617, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про споживче кредитування", суд, –
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №766978 від 04.04.2019 у сумі 5 136,02 грн, з яких:
-4 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу;
-12,00 грн заборгованості за процентами;
-785,69 грн інфляційних втрат;
-338,33 грн три відсотки річних.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" судовий збір у сумі 740,54 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 390,74 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструтора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення складено та підписано 07 липня 2026 року.

Суддя  Давид БАРАТЕЛІ