Справа № 754/17598/25
Номер провадження 2/184/675/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Коваленко В.О.,
за участю секретаря судового засідання – Руденко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Покровського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами №2441278 від 03.06.2021, №0938281937 від 04.06.2021 у розмірі 106 505,58 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.
Позов мотивований тим, що 03.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір №2441278, відповідно до умов якого останній надано позику у розмірі 2 400,00 грн, базовою фіксованою процентною ставкою 1,99% від суми позики за кожен день користування та на прострочену позику 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.
13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2441278.
10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2441278.
18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2441278.
Заборгованість за договором №2441278 від 03.06.2021 становить 10 680,96 грн, з яких 2400,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 280,96 грн. - заборгованість за процентами.

Крім того, 04.06.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір №0938281937, відповідно до якого розмір кредиту становить 7 319,00 грн., строк дії Договору – 3 роки з відсотковою ставкою 1,488% за один день користування кредитом.
Первісний позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору.
24.11.2022 було укладено договір №24/11-22/2, відповідно до якого ТОВ «Інфанс» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0938281937.
23.05.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 23/05/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №0938281937 від 04.06.2021.
Зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по договору позики перед позивачем не сплачена і складає 95 824,62 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням - 7 319,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами - 88505,62 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 106 505,58 грн, які позивач просить стягнути, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
В судове засідання представник позивача та представник відповідача не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Надали заяви, згідно яких просять розглянути справу за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача не заперечує факт отримання кредитних коштів відповідачем, проте, розмір заявлених до стягнення відсотків вважає такими, що не відповідають договірним умовам.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як встановлено судом, 03.06.2021 ОСОБА_1 , заповнивши Анкету-клієнта, уклала з ТОВ «Маніфою» договір позики №2441278, за умовами якого позичальнику надано грошові кошти в сумі 2400,00 грн, які вона зобов`язується повернути та сплатити відсотки від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору, строком на 30 днів – до 03.07.2021, фіксованою базовою процентною ставкою 1,99000% від суми позики за кожний день користування позикою (п.2.3.3, 2.3.4, 2.4 Договору).
Згідно з п. 2.5 Договору розмір процентів на прострочену позику фіксований 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.
Проценти за користування позикою нараховуються за фактичні кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості (п.3.1.1 Договору).
Згідно до Розрахунку за договором позики №2441278, що є додатком №1 до договору, в якому зазначені сума платежу за розрахунковий період, сума погашення позики, відсотки за користування позикою, реальна річна процентна ставка та загальна вартість позики., а саме: кредит – 2400,00 грн., проценти за користування позикою – 1432,80, загальна вартість кредиту, яка складає 3 832,80 грн.
Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 ознайомилася з Графіком нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, визначеного договором.
Також ОСОБА_1 ознайомила ся з основними умовами кредитування, на підтвердження чого позивач долучив Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена вся інформація, яка надається споживачу до укладення договору та який відповідач підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «j68375».
За інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 03.06.2021 перераховано кошти у сумі 2400,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 92262046.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Маніфою», заборгованість ОСОБА_1 за договором позики станом на 13.10.2021 становить 7 432,8 грн.
13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №13/10-2021, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за плату та на умовах, визначених договором .
Актами приймання-передачі Реєстру боржників від 13.10.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №13/10-2021 від 13.10.2021.
Згідно з Реєстром та витягом з реєстру боржників до договору факторингу №13/10-2021 від 13.10.2021, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №2441278 від 03.06.2021.
Згідно з розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №2441278 станом на 10.03.2023 становить 10 680,96 грн.
10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2441278.
18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2441278.
Згідно з розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором №2441278 станом на 03.06.2021 становить 10 680,96 грн., з яких 2400,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 280,96 грн. - заборгованість за процентами.

Крім того, 04.06.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №0938281937/2, згідно заявки – анкети №3666572 від 04.06.2021, шляхом підписання електронним підписом відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора «6s6f4f», за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 7 319,00 грн., строк кредиту - 30 днів, відсоткова ставка за користування кредитом 1,488 % в день, загальна вартість кредиту складає 10 586,20 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інфінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику в розмірі 7 319,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 , відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.07.2025 року.
Отже, судом встановлено, що первісний позикодавець свої зобов`язання за договором позики №0938281937/2, виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором №0938281937/2 від 04.06.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Інфінанс», становить 95 824,62 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 7 319,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами 88 505,62 грн..
24.11.2022 було укладено договір №24/11-22/2, відповідно до якого ТОВ «Інфанс» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0938281937.
23.05.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 23/05/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №0938281937 від 04.06.2021.
Відповідно до реєстру заборгованостей № 4 до договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 95 824,62 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 7 319,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами 88 505,62 грн.
У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим, у останньої утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 95 824,62 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 7 319,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами 88 505,62 грн.
За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626ЦК України).
В силу ч.1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Згідно з ч. 1ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів про надання фінансових кредитів. Зазначені договори недійсними не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно ч. 1ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 2ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції(оферти)у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 вказаного закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позики, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких Договорів на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронних підписів одноразовими ідентифікаторами.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20, а саме суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд робить висновок про належне укладення кредитних договорів №2441278 від 03.06.2021 та №0938281937 від 04.06.2021 про отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту у ТОВ "Маніфою" та ТОВ «Інфінанс».
Договори позики є дійсними, у судовому порядку не оскаржувалися.
Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісним кредиторам здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані первісними кредиторами чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені, ОСОБА_1 надані не були. До правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій позичальник теж не зверталася.
Тобто будь-яких засобів доказування на обґрунтування своїх заперечень проти позову, в тому числі і щодо відсутності зобов`язань, відповідач не надала, судом не було здобуто, а матеріали справи їх не містять.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги Факторові і в ньому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає того обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Ч. 1ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Частиною другою статті 1054 ЦК України в становлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Всупереч умовам договору позики, відповідач не виконала свого зобов`язання та не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів.

За наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором №2441278 від 03.06.2021 становить 10 680,96 грн, з яких 2400,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 280,96 грн. - заборгованість за процентами; за кредитним договором №0938281937 від 04.06.2021 складає 95 824,62 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням - 7 319,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами - 88505,62 грн.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання, не повернула кредитні кошти у строк, встановлений договорами, заборгованість підлягає стягненню з відповідача в межах строку кредитування. 
Так, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12).
Отже, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередні кредитори, не вправі були нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України.
За змістом до п. 2.3.3 кредитного договору №2441278 від 03.06.2021 сума кредиту становить 2 400, 00 грн.
Пунктами 2.3.4., 2.4.4. Договору визначено кредит надається строком на 30 днів, базова процентна ставка фіксована – 1,99000%.
За змістом кредитного договору №0938281937/2 від 04.06.2021 сума кредиту становить 7 319,00 грн., строк користування кредитом – 30 днів, відсоткова ставка – 1,488%в день
З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача за кредитним договором №2441278 від 03.06.2021 слід стягнути тіло кредиту 2 400,00 грн., відсотки, нараховані за період строку кредитування, які становлять 30 днів.
Враховуючи визначену сторонами процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,99000% на день, загальний розмір відсотків за період строку кредитування становить 1432,80 грн. (2400 грн. х 1,99000 % х 30 днів). Всього за кредитним договором №2441278 від 03.06.2021 - 3 832,80 грн.
За кредитним договором №0938281937/2 від 04.06.2021 з відповідача на користь позивача слід стягнути тіло кредиту – 7 319,00 грн., відсотки, нараховані за період строку кредитування, які становлять 30 днів.
Враховуючи визначену сторонами процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,488% на день, загальний розмір відсотків за період строку кредитування становить 3 181,13 грн. (7 319 грн. х 1,488 % х 30 днів). Всього за кредитним договором №0938281937/2 від 04.06.2021 – 10 500,13 грн.
Враховуючи вищенаведене, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з відповідача становить 14 332,93грн.: 9 719,00 грн. – тіла кредиту, 4 613,93 грн. – відсотки.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
За змістом ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача здійснювало Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги 02-07/2024 від 02.07.2024.
Відповідно до витягу з Акту № 19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 ТОВ "ФАКТОРИНГПАРТНЕРС" поніс витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн.
З огляду на викладене вище з відповідача на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" підлягають стягненню також понесені витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 365,00 грн. (25 000,00х13,46%).
За правилами статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача задоволені частково, із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 326,06 грн. (2422,40х13,46%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268, ЦПК України, суд,–

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ: 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, заборгованість за Договорами №2441278 від 03.06.2021, №0938281937/2 від 04.06.2021 в загальному розмірі 14 332,93 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ: 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, судовий збір у розмірі 326,06 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 3 365,00 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 15.07.2026.

Суддя Покровського  міського суду	  В. О. Коваленко