номер провадження справи 19/47/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2026 Справа № 908/1034/26
м.Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В. за участю секретаря судового засідання Лисенко К.Д., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД СХІДНИЙ ЕКСПРЕС» (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна/Академіка Амосова, буд. 1/32, прим.2, ідентифікаційний код 37408149)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117, ідентифікаційний код 30557359)
про стягнення 140 000,00 грн

представники сторін 
від позивача: не з`явився 
від відповідача : не з`явився 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 1238/08-07/26 від 27.04.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД СХІДНИЙ ЕКСПРЕС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» про стягнення 140 000,00 грн безпідставно набутих коштів.
Позов заявлено на підставі ст.ст.177, 1212, 1213 ЦК України та мотивовано тим, що що платіжним дорученням № 2071 від 21.01.2022 відповідачу помилково перераховано кошти в розмірі 140 000,00 грн без існування між сторонами будь-яких договірних відносин. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 27.04.2026, здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1034/26 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.
Ухвалою суду від 04.05.2026прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1034/26, присвоєно справі номер провадження 19/47/26, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
22.05.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким ТОВ «Восточний експрес» зазначає, що кошти отримані від ТОВ «ТД Східний експрес» повернуто, що підтверджується платіжними дорученнями : №8804 від 1203.2022 на суму 29000,00 грн, №8797 від 11.03.2022 на суму 64000,00 грн, № 8768 від 22.11.2022 на суму 30000,00 грн. В призначеннях платежу платіжних документів зазначалось «повернення поворотної фінансової допомоги зг. договору № 2101 від/2022 від 21.01.2022Р без ПДВ». Відповідач стверджує, що вся сума 140000,00 була повернуто позивачу, проте платіжні документи наявні лише на суму 123000,00 грн, на 17 000,00 грн відсутня бухгалтерська документація. В задоволення позовних вимог просить відмовити.
Ухвалою суду від 26.06.2026 справу визначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 16.07.2026.
15.07.2026 від ТОВ «ТД Східний експрес» надійшла заява про зменшення позовних вимог.
Позивач, з посиланням на приписи ст. 46 ГПК України просить стягнути з відповідача 17000,00 грн безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування заяви зазначено, що після перевірки платіжних документів, наданих відповідачем, було встановлено повернення ним коштів в розмірі 123000,00 грн. Поданою заявою ТОВ`ТД Східний експрес» просить стягнути на його користь з відповідача 17 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, а також всі судові витрати та здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи. 
Ухвалою суду від 16.07.2026 судом прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, підготовче засідання відкладено до 06.08.2026.
Суд розглядає позовні вимоги ТОВ «Східний експрес» до ТОВ «Восточний експрес» про стягнення 17 000,00 грн безпідставно отриманих коштів. 
Ухвалою суду від 06.08.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 09.09.2026.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, не здійснювалося фіксування судового засідання 09.09.2026 в зв`язку з неявкою учасників справи. 
В судовому засіданні 09.09.2026 здійснено безпосереднє дослідження доказів.
Дослідивши надані сторонами докази, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, 
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, рішення прийнято без його проголошення – 09.09.2026.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2022 року ТОВ «ТД ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» , ідентифікаційний код –
37408149, яке перейменовано, згідно з рішенням учасників №1/12-2022 від 12.12.2022 року у ТОВ «ТД СХІДНИЙ ЕКСПРЕС», перерахував ТОВ «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС», ідентифікаційний код 30557359, грошові кошти в розмірі 140 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2071 від 21 січня 2022 року, із призначенням платежу «надання поворотної фінансової допомоги зг.договору №2101/2022 від 21.01.2022Р Без ПДВ». Договір №2101/2022 від 21.01.2022, як вказує позивач, помилково вказаний у призначенні платежу за зазначеним платіжним дорученням, між ТОВ «ТД СХІДНИЙ ЕКСПРЕС» та ТОВ «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» договір не укладався.
16.03.2026 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 140 000,00 грн, що підтверджується копією фіскального чеку, опису вкладення в цінний лист від 16.03.2026, поштовою накладною № 6906300265830 від 16.03.2026.
Зазначена вимога залишена відповідачем без виконання.
Як зазначено відповідачем та підтверджено ТОВ «ТД Східний експрес» під час розгляду справи, ТОВ «Восточний експрес» здійснено повернення коштів на користь позивача, що підтверджено також платіжними дорученнями №8804 від 1203.2022 на суму 29000,00 грн, №8797 від 11.03.2022 на суму 64000,00 грн, № 8768 від 22.11.2022 на суму 30000,00 грн. В призначеннях платежу платіжних документів зазначалось «повернення поворотної фінансової допомоги зг. договору № 2101 від/2022 від 21.01.2022Р без ПДВ». Відповідач надав підтвердження повернення коштів в розмірі 123000,00 грн. 
Грошові кошти в сумі 17 000,00 грн відповідачем в добровільному порядку не повернуті, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного. 
Набуття чи збереження майна без належної правової підстави і як наслідок право вимоги про його повернення врегульовано главою 83 Цивільного кодексу України.
Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).
У силу положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з приписами ч., ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.
Частиною першою ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
За приписами ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Із матеріалів справи вбачається та не спростовано учасниками справи, що позивачем платіжною інструкцією № 2071 від 21.01.2022 на суму 140 000,00 грн перераховано на рахунок відповідача грошові кошти з призначення платежу: «надання поворотної фінансової допомоги зг. договора № 2101/2022 від 21.01.2022Р».
Водночас матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги № 2101/2022 від 21.01.2022, позивач заперечує факт його укладення, відповідач доказів протилежного суду не надав.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстав, на якій майно набувалося, згодом відпала (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17).
Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18 вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях (наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 924/1338/19).
Відповідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Відповідачем належні і допустимі докази, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, щодо існування між сторонами будь-яких договірних відносин суду не надано. 
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України та відповідно повернення перерахованих позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 17000,00 грн як безпідставно набутих.
Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю. 
Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117, ідентифікаційний код 30557359) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД СХІДНИЙ ЕКСПРЕС» (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна/Академіка Амосова, буд. 1/32, прим. 2, ідентифікаційний код 37408149) 17 000 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) безпідставно отриманих коштів, 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору. 
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

Повний текст рішення складено та підписано 15.09.2026. 

Суддя І.В. Давиденко 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.