Номер провадження 2/754/4694/26
Справа №754/1226/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

22 липня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі: 
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «Деал Фінанс Груп» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.03.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №ДП 0012493, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 11 500,00 грн. строком на 84 дні, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.9 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 3450,00 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, а тому має заборгованість у розмірі 22 211,85 грн., що складається з: 10 783,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7978,85 грн. - сума заборгованості за процентами, 3450,00 грн. - сума заборгованості за комісією. 
Як зазначає позивач, 14.10.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали Договір факторингу № 14/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №ДП 0012493 від 17.03.2025 року на вказану суму.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідач, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутність. При цьому зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення основної суми заборгованості (тіла кредиту). Вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками та за комісією не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Також просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає їх неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим представником позивача. Крім того, відповідач просила враховувати її майнове та сімейне становище, оскільки вона є дружиною військовослужбовця, що в умовах воєнного стану істотно впливає на матеріальне забезпечення сім`ї. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та обов`язки сторін, сторонами подано заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 17.03.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №ДП 0012493, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 11 500,00 грн. строком на 84 дні, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.9 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 3450,00 грн.
Пунктом 14 договору сторони визначили, що орієнтовна загальна вартість кредиту складається із розміру суми кредиту, тобто суми коштів, яка надана позичальнику згідно цього договору та загальних витрат за договором, тобто витрати позичальника, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням суми кредиту, включаючи проценти та користування та комісію за надання кредиту, які сплачуються позичальником згідно умов цього договору та графіку платежів, та становить 21 120,22 грн.
Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/введення позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 669n4ZzA, що був надісланий на вказаний Відповідачем/Позичальником номер телефону - НОМЕР_1 ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.
Довідкою №1012-355 від 10.12.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз», повідомляє, що в порядку та на виконання умов Договору кредиту №ДП 0012493 - здійснено перерахування коштів ОСОБА_1 в розмірі 11 500,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 на підставі квитанції № 44220-49101-64703. Перерахування коштів здійснено за посередництвом надавача фінансових послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon), яка надає платіжні послуги Позивачу на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-922 від 19.03.2024 року, укладеного між Компанією/ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) та ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз»/Позивач.
Факт укладення вказаного договору відповідачем не оспорено, а також визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Судом також встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в зв`язку із чим утворилась заборгованості в розмірі 22 211,85 грн., що складається з: 10 783,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7978,85 грн. - сума заборгованості за процентами, 3450,00 грн. - сума заборгованості за комісією.
14.10.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали Договір факторингу № 14/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №ДП 0012493 від 17.03.2025 року на вказану суму.
Відповідно до Реєстру прав вимог №14/10/25 від 14.10.2025 року - Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №14/10/25 від 14.10.2025 року в тому числі до відповідача в сумі 22 211,85 грн., що складається з: 10 783,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7978,85 грн. - сума заборгованості за процентами, 3450,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 0 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Вирішуючи спір по суті, суд керується наступними нормами права.
Відповідно до ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У відповідності з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням між ТОВ «ФК «Майбіз» та ОСОБА_1 кредитного договору та подальшим укладенням договору факторингу між ТОВ «ФК «Майбіз» та ТОВ "Деал Фінанс Груп", за яким право вимоги до відповідача перейшло до позивача та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором.
Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними довідки-розрахунку заборгованості, яку не спростовано відповідачем.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № ДП0012493 від 17.03.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, заборгованість ОСОБА_1 станом на дату подачі позову складає 22 211,85 грн., що складається з: 10 783,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7978,85 грн. - сума заборгованості за процентами, 3450,00 грн. - сума заборгованості за комісією.
Відповідач визнала позовні вимоги в частині тіла кредиту. При цьому вимоги про стягнення процентів не визнала, проте причин та підстав такого невизнання не зазначила. Крім того, у заяві відповідач вказала, що є дружиною військовослужбовця, проте належних доказів цього не суду не надала, хоча мала достатньо часу та можливостей для реалізації свого права на захист.
Таким чином, доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок в частині нарахування процентів відповідачем не надано.
За таких обставин, позовна вимога ТОВ «Деал Фінанс Груп» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором в розмірі 10 783,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 7978,85 грн. - сума заборгованості за процентами, а всього 18 761,85 грн. підлягає до задоволення.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 3450,00 грн., то суд приходить до наступного.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Так, у договорі про надання кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а навпаки зазначено про відсутність супровідних послуг, тому у відповідача відсутній обов`язок сплачувати плату за надання кредиту.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 вказала, що з урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Таким чином, враховуючи те, що позичальник не зазначив та не надав доказів наявності і переліку таких послуг при укладенні кредитного договору, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3450,00 грн. заборгованості за комісією.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 783,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 7978,85 грн. - сума заборгованості за процентами, а всього 18 761,85 грн. 
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2046,17 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).
Відповідач заперечувала проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, вважаючи цей розмір неспівмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим представником позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зважуючи доводи відповідача, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення.
Ураховуючи малозначність справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача за його заявою та заперечення відповідача, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягненню витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 23, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором про надання кредиту в розмірі 18 761,85 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2046,17 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», код ЄДРПОУ 44280974, адреса місцезнаходження: м.Ірпінь, вул.Садова, 31/33, офіс 40/3.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: