УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 554/12480/25
провадження № 51-3455ска26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_4 на постанови Шевченківського районного суду м. Полтави від 27 березня 2026 року та Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2026 року, 
встановив:
як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Шевченківського районного суду м. Полтави від 27 березня 2026 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2026 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1
ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
ОСОБА_4 , не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить перевірити законність оскаржуваних постанов, їх скасувати або передати його скаргу на розгляд уповноваженому судовому органу.
Перевіривши касаційну скаргуОСОБА_4 , Суд уважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. 
Згідно зі ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються наоснові Конституції України і повинні відповідати їй.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення у справах: пункт 57 «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року; пункт 96 «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року). 
Правила, які конкретизують положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також визначені в КУпАП. Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду, при цьому постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. Отже, КУпАП не передбачена можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 21 липня 2021 року
№ 5-р (ІІ)/2021 зазначив, що в Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено апеляційний перегляд, у разі оскарження, постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, в рамках чого можливим є як розгляд суті справи, так і виправлення допущених судом нижчої інстанції процесуальних помилок, тобто забезпечення перевірки як законності застосування адміністративних санкцій (стягнень), так і суті справи. Застосування припису частини десятої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже, цей припис узгоджується з принципом «верховенства права» (правовладдя). Припис частини десятої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення не суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, пунктові 8 частини другої статті 129 Конституції України.
Таким чином, виходячи з основних засад судочинства, згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно у визначених законом випадках, що повністю відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня. 
При цьому забезпечені Конституцією України право на судовий захист і Європейською конвенцією з прав людини і основоположних свобод - право на справедливий суд не порушуються такими викладеними в законах процесуальними механізмами допуску до касаційного перегляду.
Зважаючи на наведене, керуючись принципом верховенства права при здійсненні правосуддя, виходячи з основних засад судочинства, а також враховуючи те, що касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, Суд
ухвалив:
відмовити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанови Шевченківського районного суду м. Полтави від 27 березня 2026 року та Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3