Справа 362/6359/26 
Провадження 3/362/1987/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.09.2026 року  м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець Збройних Сил України, жителя АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП
встановив:
20.07.2026 о 23:55 год. у м. Василькові Обухівського району Київської області по в/м-11, буд. 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови) та, у порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager Alcotest на місці зупинки транспортного засобу або у найближчому медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився.
 
У судове засідання ОСОБА_1 не прибув. Зі слів захисника перебуває на військовій службі, не має змоги брати безпосередню участь у розгляді справи, позиція з захисником узгоджена. 
 
Суд зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Хараїм О.В. (діє на підставі ордеру серія АО № 1245460 від 26.08.2026 та договору про надання правової допомоги 240826/1543 від 24.08.2026) у судовому засіданні категорично заперечила факт винуватості ОСОБА_1 у поставленому в провину правопорушенні через порушення, на її думку, працівниками поліції процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Наголосила, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тобто спеціальним суб`єктом, а тому огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно у відповідності до ст. 266-1 КупАП та з обов`язковим повідомленням Національної поліції військової служби правопорядку у Збройних Силах України. У разі визнання ОСОБА_1 винуватим у вчинені цього правопорушення, просила застосувати положення ст. 69 КК України та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки наявність такого права необхідне для виконання ним службових обов`язків для захисту Батьківщини від агресора. Також вказала, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки рапорт поліцейського є внутрішнім документом МВС України і наявна там інформація з приводу того, що автомобіль залишено на місці зупинки не є доказом відсторонення особи від керування автомобілем. Також зазначила, що направлення до медичного закладу на огляд не містить підпису особи, а також акт огляду на стан сп`яніння не є доказом по справі, так як фактично огляд не проведено. 
 
Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників, які брали участь у розгляді справи, суд встановив таке.
Щодо правого регулювання порядку проходження огляну на стан сп`яніння та застосування правових норм до обставин цієї справи.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.
Порядок проведення огляду на стан сп`яніння регулюється ст. 266 КУпАП.
Процедура огляду встановлюється такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і деталізують норми цієї статті: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (надалі – Порядок №1103); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі – Інструкція № 1452/735).
Ці нормативно-правові акти передбачають два види огляду: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і лікарем закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Отже, альтернативу містить фіксування процедури проведення огляду або ж відмови від такої. Таке фіксування відбувається на наявний у поліцейського спеціальний технічний засіб відеозапису, а разі його відсутності – у присутності двох свідків.
У випадку, що розглядається, поліцейський фіксував відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на технічний засіб. 
У судовому засіданні було досліджено відеозаписи події правопорушення, що відображені на електронному диску і долучені до матеріалів справи, на яких зафіксовано факт руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 та його зупинка працівниками поліції. Після зупинки водія ОСОБА_1 повідомляють про причину зупинки (некоректна робота задніх ліхтарів). Під час спілкування працівник поліції вказує на наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння та перевіряє їх. Працівник поліції з огляду на виявлені ознаки алкогольного сп`яніння пропонують водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля та надають прилад Драгер. Водій відмовляється від огляду за допомогою приладу та висловлює бажання пройти такий огляд у медичному закладі. Надалі ОСОБА_1 знову пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та роз`яснюють процедуру такого огляду, на таку пропозицію ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду і у медичному огляді, йому роз`яснюють наслідки такої відмови. Надалі зафіксовано оформлення адміністративного протоколу та додатків до нього з подальшим ознайомленням з ними водія ОСОБА_1 , від підписання яких він відмовляється.
Враховуючи застосування поліцейськими у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, технічних засобів відеозапису, дані записи можливі для відтворення, додані до протоколу у встановленому законом порядку, стосуються предмета доказування по цій справі, тому суд визнає відеозаписи належними і допустимими доказами у даній справі.
Так, відображені на відеозаписі події повністю узгоджуються з іншими письмовими матеріалами справи, які були досліджені судом, а саме:
-фактичними відомостями, викладеними у протоколі серії ЕПР 1 № 724767 від 21.07.2026;
-даними акта огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі здоров`я, за яким у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови) ОСОБА_1 мав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак він не проведений через відмову ОСОБА_1 , у графі з результатом згоден зазначено « ОСОБА_1 »;
-даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.07.2026, за яким такий огляд не проводився через відмову ОСОБА_1 .
На переконання суду, надані докази на підтвердження його винуватості є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі.
Таким чином, з матеріалів справи видно, що поліцейським було дотримано норми вказаної Інструкції, у нього були наявні підстави вважати, що водій ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, керує ним з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (на місці зупинки автомобіля та у медичному закладі), однак останній відмовилась від такого огляду.
Так, відповідальність за ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
Як передбачено п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) - ПДР не містять.
Перевіркою матеріалів також не встановлено порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання адміністративного протоколу, відповідають вимогам статті 266 КУпАП і пункту 8 Порядку № 1103, а саме: у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння та відмовою водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі було складено акт огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, також було оформлено відповідне направлення до медичного закладу для проходження водієм огляду на стан сп`яніння. При цьому під час пропозиції йому пройти огляд на стан сп`яніння поліцейський застосовував технічні засоби відеозапису.
Факт керування транспортним засобом у час та місці, зазначеному у протоколі, та факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння не заперечувалися стороною захисту в ході судового розгляду. 
Так, судом установлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, однак не погоджується з твердженням сторони захисту про порушення поліцейськими процедури проведення огляду, який, на думку сторони захисту, мав бути проведений у відповідності до положень ст. 266-1 КУпАП, виходячи з такого.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. Водночас за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Як встановлено судом, 21.07.2026 о 23:55 год у м. Василькові Обухівського району Київської області по в/м-11, буд. 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, тобто це відбулося поза межами території будь-якої військової частини. Також під час зупинки ним не було надано відповідних документів про те, що на час зупинки автомобіля під його керуванням він виконував обов`язки військової служби. Так само матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які би давали підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших військових формувань. Тобто стороною захисту не додано жодних відомостей про те, що вказаний автомобіль у встановленому порядку був закріплений (облікований) за відповідною військовою частиною і про те, що 21.07.2026 ОСОБА_2 , керуючи вказаним автомобілем, виконував обов`язки військової служби.
Тобто, у даному випадку, він не керував військовим транспортним засобом, і тому, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 КпАП України, де зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (ст.130 КпАП України).
Положеннями вказаної статті визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
За таких обставин, порядок огляду водія  ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, на стан алкогольного, здійснювався в загальному порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього такий порядок порушений не був.
Тобто, у даному випадку, протокол про правопорушення мали право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції у відповідності до положень ст. 255 КпАП України.
Крім того аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень. Тому для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду на підставі ст. 266 КУпАП, які проводять працівники поліції.
Отже, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, на цивільній реєстрації перебував у статусі водія, відтак був зобов`язаний виконувати Правила дорожнього руху, зокрема повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння (п. п. 2.5 ПДР України).
Всі інші зауваження сторони захисту, то суд їх враховує і зауважує, що вони не спростовують фактичних обставини цієї справи і не свідчать про невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення.
Не зважаючи на процесуальну позицію сторони захисту щодо невизнання вини за ч.1 ст. 130 КУпАП, на переконання суду, надані суду докази на підтвердження його винуватості є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, а позицію сторони захисту суд розцінює як лінію захисту з метою уникнення ОСОБА_2 відповідальності. 
Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 KУпAП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Керування транспортним засобом та набуття статусу учасника дорожнього руху є передумовою для виникнення у особи, яка керує транспортним засобом, низки обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.
За таких обставин, користуючись правом та реалізуючи бажання керувати транспортним засобом, ОСОБА_2 одночасно прийняв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів, в тому числі не керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
На думку суду, усі вищезазначені докази доповнюють одне одного, узгоджуються між собою, а тому суд вважає, що дії ОСОБА_2 охоплюються складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП відхиляється. 
 
Щодо посилання захисника про не накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд зазначає на таке.
Дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно.
Так, судом установлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, який має ряд нагород, є учасником бойових дій, однак, на думку суду, це не може стати підставою для незастосування до нього обов`язкового додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки у такому випадку порушуватиметься принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права, та гарантує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.
До того ж законодавець у санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачив можливість альтернативи основного та додаткового покарань, тому дискреційні повноваження суду обмежені імперативно встановленими нормами при обранні та застосуванні до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а відтак позбавлений можливості не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування.
Призначаючи адміністративне стягнення, суд бере до уваги характер вчиненого правопорушення, яке є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, високий ступінь суспільної шкідливості цього правопорушення, особи ОСОБА_1 та приходить до переконання про можливість застосування до особи адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП.
У силу ст.40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2ст.4Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір.
Керуючись ст. ст. 221, 245, 251-252, 283-284, 294 КУпАП, п. 5 ч. 2ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд
постановив:
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень (Отримувач: Київська обл../м. Київ/21081300. Рахунок № UA488999980313030149000010001. Банк: Казначейство України (ЕАП) ЄДРПОУ 37955989. Призначення платежу: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 гривень судового збору (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Штраф підлягає сплаті не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом. При здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до примусового виконання становить три місяці із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя В.М. Дорошенко