Справа № 279/1820/26
Номер рядка звіту 40
Провадження № 2/279/1681/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2026 р. 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Гонцовською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі спадкоємців, 
В С Т А Н О В И В :  

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості зі спадкоємців, зазначивши, що 13.09.2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" (з 26.11.2018 року нове найменування Акціонерне товариство "УкрСиббанк") та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11039685000, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в розмірі 14 000,00 доларів США та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 10,80 % річних та порядку, встановленому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит не пізніше 13.09.2021 року. На умовах укладеного з Банком Договору іпотеки від 13.09.2006 року ОСОБА_4 передала в іпотеку - квартиру, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті залишається не погашеною заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.02.2026 складає 6144,07 доларів США. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її мати, ОСОБА_5 , яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь онуків (дітей ОСОБА_4 ) та відповідачі у справі, а саме її чоловік ОСОБА_1 , а також діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. З урахуванням частки у спадковому майні ОСОБА_5 , діти спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право на 3/8 частки спадкового майна кожен, чоловік спадкодавця на 1/4 частину спадкового майна. 
Дізнавшись про смерть боржника ОСОБА_4 02.02.2015 року Банк направив вимогу до спадкоємців до Коростенської міської державної нотаріальної контори та просив нотаріуса повідомити інформацію про спадкоємців. Оскільки вказана заборгованість за договором та нерухомість, що була передана в іпотеку, увійшли до складу спадщини просить стягути з відповідачів з урахуванням їх частки в спадковому майні, на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13.09.2006 року, а саме з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1536,02 доларів США, з ОСОБА_2 2304,03 доларів США, ОСОБА_3 2304,03 доларів США. Також просить стягнути з відповідачів на користь АТ "УкрСиббанк" судовий збір у розмірі 3 985,16 грн. та фактично понесені судові витрати.
Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки не зважаючи на те, що у встановленому законом порядку, він та відповідачі спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли, однак станом на сьогоднішній день вони жодного спадкового майна на своє ім`я не оформлювали та не отримували, як наслідок не отримували свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому, відсутня вартість успадкованого майна, яке унеможливлює застосування ст. 1282 ЦК України, в частині стягнення кредитних зобов`язань з спадкоємців в сумі вартості спадкового майна. ОСОБА_2 проходить військову службу в Збройних силах України, тому останній не має змоги надати свої заперечення. Зв`язку з ОСОБА_2 , на сьогоднішній день, не має. Вимога щодо стягнення коштів, а саме з неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , взагалі не узгоджується з ЦК, так як за неповнолітню особу відповідають законні представники, а не особисто неповнолітня.
Позивачем відповідь на відзив не подано.
Відповідач ОСОБА_2 про день розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відзив на позовну заяву не подав.
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Судом встановлено, що 13.09.2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" (з 26.11.2018 року нове найменування Акціонерне товариство "УкрСиббанк") та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11039685000, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в розмірі 14 000,00 доларів США та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти у розмірі 10,80 % річних та порядку, встановленому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит не пізніше 13.09.2021 року. На умовах укладеного з Банком Договору іпотеки від 13.09.2006 року ОСОБА_4 передала в іпотеку - квартиру, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті залишається не погашеною заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.02.2026 р. складає 6144,07 доларів США. 
02.02.2015 року Банк направив вимогу до спадкоємців до Коростенської міської державної нотаріальної контори та просив нотаріуса повідомити інформацію про спадкоємців. 
З даних із спадкової справи №39/2014 заведеної після смерті ОСОБА_4 слідує, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її мати, чоловік ОСОБА_1 , а також діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. 
ОСОБА_5 відмовилась від своєї частки спадщини на користь онуків.
На час відкриття спадщини чоловік та діти спадкодавця, відповідачі у справі були зареєстровані разом із спадкодавцем.
Чоловік, звернувся із заявою про прийняття спадщини. Син спадкодавця, ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини не звертався.
Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.
Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (частина четверта статті 1268 ЦК України).
Отже, ОСОБА_1 прийняв спадщину звернувшись до нотаріальної контори, ОСОБА_2 прийняв спадщину спільним проживанням із спадкодавцем, ОСОБА_3 прийняла спадщину, яка належала їй за законом як неповнолітній дитині. 
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 1281 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язанні.
Відповідно до положень частини першої статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №609/1231/19.
Згідно висновку Верховного суду, наведеного у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує висунуті вимоги кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого.
Приписи статті 1281 ЦК України не містять особливих застережень щодо порядку задоволення вимог кредитора у разі, якщо смерть боржника настала після пред`явлення позову до нього під час розгляду судової справи.
Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. Кредитор може пред`явити вимоги безпосередньо спадкоємцям або через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Непред`явлення кредитором вимог до спадкоємців у встановлені законом строки призводить до втрати права вимоги та можливості судового захисту такого права. (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц).
Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. (постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц).
Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже, мета доказування - з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами законодавства, діючими на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в межах вартості частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , отриманого відповідачами у спадщину, оскільки відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті боржника ОСОБА_4 , якою за життя отримано у позивача кредит та який має бути повернуто відповідачами з огляду на прийняття ними спадщини після смерті боржника. 
При цьому, зволікання відповідачами/спадкоємцями в отриманні свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Разом з тим, оскільки на час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 є неповнолітньою особою, позивачем заявлено вимоги безпосередньо до неї, як спадкоємця за спадковими зобов`язаннями, що безпосередньо впливає на її майнові права, однак не зазначено про її участь у справі через законного представника, відтак неналежне забезпечення процесуальних прав неповнолітньої відповідачки. 
За таких обставин, позовні вимоги до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу кредитором спадкодавця є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. 

Керуючись ст. ст.141, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 525, 526, 536, 598, 599, 612, 629, 638, 1054, 1216, 1218, 1220, 1281, 1282 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість у розмірі 1536,02 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) доларів США 02 цнт..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість у розмірі 2304,03 (дві тисячі триста чотири) доларів США 03 цнт.. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ "УкрСиббанк" по 1992 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 58 копійок судових витрат зі сплати судового збору. 
В решті відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:
Позивач – Акціонерне товариство «Укрсиббанк», адреса місця знаходження: 03115, м. Київ,вул. Ореста Васкула, буд. 21.
Відповідач – ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації/проживання:    АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації/проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач - ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації/проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Невмержицька О.А.