С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/5952/26
В справі 760/21697/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

І. Вступна частина
05 серпня 2026 року в місті Києві
Солом`янський районний суд міста Києва
у складі головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря судового засідання Левіцької Н.О.
розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

ІІ. Описова частина
05 серпня 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (Позивачка) з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (Відповідачі), треті особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Мотивуючи свої вимоги, Позивачка зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить на підставі ордера їй та її покійному чоловікові ОСОБА_7 .
Як вказує Позивачка, згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва №121897799 від 06.11.2024 у зазначеній квартирі зареєстровані сім осіб: син ОСОБА_2 (з 23.07.1996), син ОСОБА_6 (з 03.06.1999), дружина сина ОСОБА_8 (з 14.09.1999), дружина сина ОСОБА_9 (з 06.09.2005), онук ОСОБА_4 (з 22.05.2001), онучка ОСОБА_5 (з 15.01.2002) та онучка ОСОБА_10 (з 01.11.2005).
Позивачка стверджує, що Відповідачі не проживають у житловому приміщенні понад один рік, а саме - з 2001 року без поважних причин, що підтверджується актами про фактичне проживання осіб та актами про непроживання осіб за місцем реєстрації від 23.12.2023, від 10.06.2024 та від 26.12.2024. Відповідачі не сплачують комунальних платежів, участі в утриманні житла не беруть, особистих речей у квартирі не мають і квартирою не цікавляться. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ані Позивачка, ані інші члени сім`ї Відповідачам не чинили.
Позивачка також зазначає, що на цей час вона не має можливості без згоди всіх зареєстрованих осіб зареєструвати своє місце проживання за фактичним місцем проживання, про що у відділі з питань реєстрації місця проживання отримала відмову.
З огляду на наведене Позивачка просить визнати Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; визнати Позивачку такою, що має право користування цим житловим приміщенням; стягнути з Відповідачів судові витрати.
Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з повідомленням (викликом) сторін.
Третя особа - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація - подала письмові пояснення щодо позову, в яких зазначила, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва; за інформацією з Реєстру територіальної громади м. Києва за цією адресою зареєстровано 7 осіб, Позивачка за вказаною адресою не зареєстрована. 18.11.2024 Позивачка звернулася до районної державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, у задоволенні якої відмовлено згідно з підпунктом 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, у зв`язку з поданням не в повному обсязі необхідних документів або відомостей, а саме через відсутність згоди наймачів (користувачів) житлового приміщення. Третя особа просила розглядати справу без участі її представника та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник Позивачки подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідачі до суду не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому порядку за зареєстрованим місцем проживання, відзивів на позов не подали, про поважність причин неявки суд не повідомили. Треті особи в судове засідання не з`явилися.
Зі згоди Позивачки суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.

ІІІ. Мотивувальна частина
Дослідивши письмові докази, суд встановив таке.
Квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, що підтверджується поясненнями третьої особи - Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.
Ордер на зазначене житлове приміщення виданий на ім`я ОСОБА_7 на сім`ю у складі трьох осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_7 помер, Позивачка є його дружиною, а Відповідач ОСОБА_2 - сином.
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва №121897799 від 06.11.2024 у квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 23.07.1996); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 03.06.1999); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 14.09.1999); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 22.05.2001); ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (з 06.09.2005); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (з 15.01.2002); ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (з 01.11.2005).
Актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 23.12.2023, від 10.06.2024 та від 26.12.2024, складеними мешканцями будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , засвідчено, що за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Актами про фактичне проживання осіб за адресою від 23.12.2023, від 10.06.2024 та від 26.12.2024, складеними тими самими особами, засвідчено, що за вказаною адресою фактично проживають ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частинами першою, другою статті 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення.
Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до статті 107 Житлового кодексу Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Суд зазначає, що Позивачка обґрунтовує свої вимоги, зокрема, положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, які регулюють відносини між власником житла та членами його сім`ї. Оскільки спірна квартира перебуває у комунальній власності, а користування нею здійснюється на підставі ордера й договору найму жилого приміщення, до спірних правовідносин підлягають застосуванню наведені норми Житлового кодексу Української РСР. Неправильне посилання Позивачки на норму права не є перешкодою для вирішення спору, оскільки суд самостійно визначає, які норми права підлягають застосуванню до встановлених обставин.
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким закон пов`язує можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Такий правовий висновок є сталим у практиці Верховного Суду, зокрема викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі №404/9215/19 (провадження №61-4042св24).
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Оцінюючи наявні докази, суд виходить із такого.
Насамперед суд перевіряє наявність у Позивачки права, яке підлягає судовому захисту, оскільки згідно з наданою копією паспорта Позивачки, адресою її реєстрації є: АДРЕСА_4 .
Відповідно до статті 107 Житлового кодексу Української РСР член сім`ї наймача, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Основною умовою втрати права користування житловим приміщенням із цієї підстави є наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання; при цьому обставини поважності відсутності особи в житлі доказуванню не підлягають, а значення має саме доведення факту вибуття особи на постійне місце проживання в інше жиле приміщення (постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №361/6668/15, провадження №61-25867св18, та від 29 лютого 2024 року у справі №761/44727/16-ц).
Водночас наявність або відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою або ж для відмови їй у цьому, оскільки стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»). Визначальним для вирішення питання про вибуття є не формальна реєстрація, а фактичне припинення користування житлом та обрання особою іншого постійного місця проживання.
У цій справі докази того, що Позивачка фактично вибула зі спірної квартири та обрала інше постійне місце проживання, відсутні. Навпаки, актами про фактичне проживання осіб за адресою від 23.12.2023, від 10.06.2024 та від 26.12.2024 засвідчено, що ОСОБА_1 фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Ці акти не спростовані, а третя особа - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, яка представляє інтереси власника житла, наявності в Позивачки права користування спірною квартирою не заперечила та вимог про визнання її такою, що втратила це право, не заявляла. Крім того, саме неможливість зареєструвати місце проживання за фактичною адресою через відсутність згоди інших користувачів і стала приводом для звернення Позивачки до суду, що додатково підтверджує розбіжність між формальною реєстрацією та фактичним проживанням.
За таких обставин суд виходить із того, що Позивачка як особа, включена до складу сім`ї наймача за ордером і така, що фактично проживає у спірній квартирі, зберігає право користування цим житловим приміщенням, а отже, має право на судовий захист своїх житлових прав у цій справі.
Факт тривалої відсутності Відповідачів у спірній квартирі підтверджується трьома актами про непроживання, складеними у різні періоди - 23.12.2023, 10.06.2024 та 26.12.2024 - п`ятьма різними мешканцями того самого будинку, які послідовно засвідчують одні й ті самі обставини. Ці акти узгоджуються з актами про фактичне проживання за тією ж адресою інших осіб, а також не спростовані жодним доказом. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відзивів не подали, проти позову не заперечили, доказів поважності причин своєї відсутності або чинення їм перешкод у користуванні квартирою суду не надали.
Щодо Відповідача ОСОБА_2 та Відповідачки ОСОБА_3 суд встановив, що вони, будучи повнолітніми протягом усього періоду, зазначеного в актах, добровільно не проживають у спірній квартирі, не несуть витрат на її утримання та не виявляють інтересу до житла. Така поведінка є свідомою і свідчить про втрату ними інтересу до спірного житлового приміщення.
Щодо Відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та Відповідачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд враховує, що на час, з якого в актах зазначено про непроживання, вони були малолітніми і не могли самостійно визначати місце свого проживання, а тому їхня відсутність у спірній квартирі в дитячому віці не може бути поставлена їм у провину. Водночас ОСОБА_4 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_8 , а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_9 , і з цього часу, тобто протягом понад шести років, вони, будучи повнолітніми та дієздатними, до спірного житла не вселялися, у ньому не проживали, участі в його утриманні не брали та жодного інтересу до нього не виявляли. Обставина, за якої особа після досягнення повноліття протягом тривалого часу не вживає жодних заходів для реалізації свого права користування житлом, свідчить про свідому відмову від такого користування.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Суд ураховує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, а тому таке втручання має бути законним, переслідувати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві, тобто відповідати нагальній суспільній необхідності й бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). У цій справі втручання здійснюється на підставі закону - статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, переслідує легітимну мету захисту прав осіб, які фактично проживають у квартирі та несуть тягар її утримання, і є пропорційним, оскільки спірне житло не є місцем фактичного проживання Відповідачів протягом тривалого часу.

Разом з тим позовна вимога про визнання Позивачки такою, що має право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає з таких підстав.
Право користування Позивачки спірним житловим приміщенням ґрунтується на ордері, до складу сім`ї наймача за яким вона включена, і з боку Відповідачів не оспорюється та не порушується. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право. За відсутності спору між Позивачкою та Відповідачами щодо наявності в неї права користування квартирою підстави для задоволення цієї вимоги відсутні.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що фактичною причиною заявлення цієї вимоги є відмова Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.11.2024 у наданні адміністративної послуги з реєстрації місця проживання. Проте районна державна адміністрація залучена до участі у справі як третя особа, а не як відповідач, і жодних вимог до неї Позивачкою не заявлено. Спір щодо правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про відмову в реєстрації місця проживання за своїм характером є публічно-правовим, а відповідне рішення, як зазначено в ньому самому, може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.
Суд також враховує, що і після задоволення першої позовної вимоги за спірною адресою залишаються зареєстрованими ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а тому питання про надання чи ненадання ними згоди на реєстрацію місця проживання Позивачки цим рішенням не вирішується і вирішене бути не може.
З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з Відповідачів на користь Позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн, тобто по 242,24 грн з кожного.

ІV. Резолютивна частина
Керуючись статтями 61, 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, статтями 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд вирішив:
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242,24 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242,24 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242,24 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242,24 грн.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Оскільки в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4. Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідачка-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач-3: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідачка-4: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 .
Третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, м. Київ, просп. Повітряних Сил, 41, код ЄДРПОУ 37378937.
Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя: