ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 Справа № 914/3681/23(914/1377/26) 

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:
за позовом:	Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» 	
до відповідача:	Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»	
про:	стягнення 956482 грн. 14 коп. заборгованості	
в межах справи:	№ 914/3681/23	
про банкрутство:	Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс – Галичина»	

Суддя Цікало А. І.
За участю секретаря Андріюк В. М.
Представники: 
Позивача: 	Ткачук О. В. – арбітражний керуючий	
Відповідача:	Добровольський А. Т. – адвокат	

В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/3681/23 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» (позивача). Зазначена справа перебуває на стадії судової процедури розпорядження майном боржника (Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина») введеної ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.12.2023 р. Повноваження розпорядника майна виконує арбітражний керуючий Ткачук Олександр Вікторович.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.09.2025 р. у справі № 914/3681/23 припинено повноваження виконавчого органу (Правління (Голови Правління (Генерального директора) та членів Правління) Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина»; виконання обов`язків виконавчого органу (Правління (Голови Правління (Генерального директора) та членів Правління) Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» покладено на розпорядника майна Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича.

11.05.2026 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 1518 надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р. у розмірі 956482 грн. 14 коп. (з яких: 697120,97 грн. – основний борг; 60909,82 грн. – 3% річних; 198451,35 грн. – інфляційні втрати).
Позов обґрунтовано тим, що на виконання умов Договору про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р., позивач у період з червня 2022 року по травень 2023 року надав відповідачу послуги на загальну суму 60495899,24 грн. Порушуючи умови Договору, відповідач лише частково розрахувався за надані послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги згідно Договору про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р. у розмірі 697120,97 грн. За неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 60909,82 грн. та інфляційні втрати у розмірі 198451,35 грн.
Ухвалою суду від 18.05.2026 р. задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» про відстрочення сплати судового збору; відстрочено сплату судового збору за подання даної позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 914/3681/23(914/1377/26); постановлено справу № 914/3681/23(914/1377/26) розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в межах справи № 914/3681/23 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина»; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.06.2026 р.
29.05.2026 р. до суду за вх. № 15315/26 від відповідача надійшла заява про продовження на 15 днів строку для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 02.06.2026 р. задоволено заяву Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про продовження строку для подання відзиву на позов; продовжено Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» на 15 календарних днів строк для подання відзиву на позов.
16.06.2026 р. до суду за вх. № 17037/26 від Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що всупереч ч. 7 ст. 162 та ч. 7 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві не зазначено реквізити рахунку позивача в банку, небанківському надавачі платіжних послуг, а також до позовної заяви не додано документ, що підтверджує наявність такого рахунку.
16.06.2026 р. до суду за вх. № 17109/26 від Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» надійшло клопотання, в якому зазначено реквізити банківського рахунку позивача. До вказаного клопотання додано довідку АТ «Банк Кредит Дніпро» від 15.08.2023 р. № 53/2/7-359 про відкритий рахунок позивача в банку.
Ухвалою суду від 16.06.2026 р. відхилено клопотання Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про залишення позовної заяви без руху; розгляд справи відкладено на 25.06.2026 р.
17.06.2026 р. до суду за вх. № 17266/26 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити заявлену позивачем до стягнення суму 3% річних на 90%.
Вказаний відзив обґрунтовано тим, що відповідач здійснює свою господарську діяльність на території Нікопольської міської територіальної громади з адміністративним центром у м. Нікополь Дніпропетровської області, яка відповідно до Переліку територій, на яких ведуться бойові дії, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 р. № 376, віднесена до території активних бойових дій. Місто Нікополь в Дніпропетровській області піддається щоденним обстрілам. Станом на червень 2026 року за фактами обстрілів об`єктів та майна АТ «Нікопольський завод феросплавів» відкрито 121 кримінальне провадження. Постійні обстріли та руйнування об`єктів інфраструктури, а також знищення та пошкодження транспортно-логістичних шляхів постачання сировини, зокрема залізничної інфраструктури, призвели до суттєвого скорочення обсягів виробництва, часткової, а іноді – до тимчасової фактичної зупинки основної виробничої діяльності підприємства. АТ «Нікопольський завод феросплавів» є містоутворюючим підприємством у м. Нікополі та в умовах воєнного стану продовжує забезпечувати виплату заробітної плати працівникам, сплату податків до бюджетів усіх рівнів та підтримання мінімально необхідного рівня господарської діяльності, попри істотне зниження попиту на продукцію та ускладнення логістики її реалізації. Працівники підприємства під час артилерійських чи повітряних загроз вимушено перебувають в укриттях, що додатково впливає на безперервність виробничих процесів. Отже, упродовж усього періоду виконання спірного зобов`язання АТ «Нікопольський завод феросплавів» здійснювало діяльність в умовах постійної загрози життю та здоров`ю працівників, систематичних обстрілів та значних руйнувань інфраструктури, що об`єктивно вплинуло на можливість належного виконання господарських зобов`язань. За таких обставин, відповідач вважає, що заявлені позивачем до стягнення 3% річних мають бути зменшені судом на 90%. Як підставу для зменшення розміру 3% річних на 90% відповідач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, ухвалі від 28.02.2024 р. у справі № 915/534/22, ухвалі від 18.12.2024 р. у справі № 922/444/24, а також постанові від 05.06.2024 р. у справі № 910/14524/22.
18.06.2026 р. до суду за вх. № 17327/26 від позивача надійшла відповідь на відзив.
У вказаній відповіді позивач зазначає, зокрема, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує та фактично визнає основну суму боргу та інфляційні втрати, а також не заперечує правильність нарахування позивачем 3% річних. Позивач стверджує, що відповідач не надав жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку між обстрілами м. Нікополь та неможливістю виконання саме грошового зобов`язання – перерахування коштів на рахунок позивача, оскільки зобов`язання з оплати за надані послуги є суто грошовим та може бути виконане шляхом здійснення безготівкового банківського переказу незалежно від стану виробничої інфраструктури підприємства. Позивач наголошує, що Договір про надання послуг № 2201609 було укладено 20.05.2022 р. – тобто вже після початку повномасштабного вторгнення, відповідно, на момент укладення договору відповідач усвідомлював існуючі ризики, пов`язані з воєнним станом, і свідомо прийняв на себе відповідні зобов`язання. Позивач вказує, що посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, ухвалі від 28.02.2024 р. у справі № 915/534/22, ухвалі від 18.12.2024 р. у справі № 922/444/24, а також постанові від 05.06.2024 р. у справі № 910/14524/22, відповідачем не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у постанові від 02.07.2025 р. у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25), в якій відступлено від правового висновку, викладеного в постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18. Отже, позивач вважає, що ані 3% річних, ані інфляційні втрати, нараховані позивачем, не підлягають зменшенню судом у жодному випадку, навіть за наявності обставин, на які посилається відповідач.
Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов з підстав, наведених у заявах по суті справи.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив суд зменшити заявлені до стягнення 3% річних на 90 % з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке:
20.05.2022 р. між Публічним акціонерним товариством «Нафтопереробний комплекс - Галичина» (Виконавець, позивач у справі) та Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (Замовник, відповідач у справі) укладено Договір про надання послуг № 2201609 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Виконавець зобов`язався на умовах, встановлених цим Договором, за винагороду, прийняти на тимчасове зберігання, та виконувати усі інші дії, що передбачені п. 5.1 цього Договору, феросплави (далі - Товар) і повернути Товар Замовникові на його першу вимогу (п. 1.1.).
Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування переданого на зберігання Виконавцеві Товару, його загальна кількість, вартість та, у разі потреби, інші відомості визначаються Сторонами у додатках (додаткових угодах) до цього Договору, які є невід`ємними частинами цього Договору
Передачу та приймання наданих Виконавцем послуг Сторони оформлюють шляхом складання та підписання Актів передачі-приймання наданих послуг (далі - Акт) за відповідний звітний місячний період (п. 1.3. Договору).
В подальшому Сторони уклали Додатки № № 1-7 та Додаткові угоди № № 1-4 до Договору про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р., якими, серед іншого, погодили вартість послуг зберігання Товару, його розвантаження/завантаження, охорони, маневрової роботи тепловозної бригади тощо.
На виконання умов Договору позивач у період з червня 2022 року по травень 2023 року надав відповідачу відповідні послуги, що підтверджується підписаними Сторонами без зауважень Актами наданих послуг, а саме: Акт № 1 від 30.06.2022 р. за червень 2022 року на суму 3172887,28 грн. та Акт коригування до нього від 31.07.2022 р. на суму 1069567,83 грн. (за червень 2022 року); Акт № 2 від 31.07.2022 за липень 2022 року на суму 8771764,50 грн.; Акт № 3 від 31.08.2022 р. за серпень 2022 року на суму 16013066,92 грн. та Акт коригування до нього від 30.09.2022 р. на суму -15120,00 грн.; Акт № 4 від 30.09.2022 р. за вересень 2022 року на суму 11351211,21 грн.; Акт № 5 від 30.09.2022 р. за вересень 2022 року на суму 21043,62 грн.; Акт № 6 від 31.10.2022 р. за жовтень 2022 року на суму 2751643,50 грн.; Акт № 7 від 31.10.2022 р. за жовтень 2022 року на суму 33936,00 грн.; Акт № 8 від 30.11.2022 р. за листопад 2022 року на суму 16695,67 грн.; Акт № 9 від 30.11.2022 р. за листопад 2022 року на суму 1763445,72 грн.; Акт № 10 від 30.11.2022 р. за листопад 2022 року на суму 6239,04 грн.; Акт № 11 від 31.12.2022 р. за грудень 2022 року на суму 2072943,30 грн. та Акт коригування до нього від 31.01.2023 р. на суму 86400,00 грн.; Акт № 12 від 31.12.2022 р. за грудень 2022 року на суму 3699,60 грн.; Акт № 13 від 31.01.2023 р. за січень 2023 року на суму 4082476,48 грн.; Акт № 14 від 28.02.2023 р. за лютий 2023 року на суму 3777498,50 грн.; Акт № 15 від 31.03.2023 р. за березень 2023 року на суму 3682015,60 грн.; Акт № 16 від 31.03.2023 р. за березень 2023 року на суму 6516,96 грн.; Акт № 17 від 30.04.2023 р. за квітень 2023 року на суму 1141813,80 грн.; Акт № 18 від 30.04.2023 р. за квітень 2023 року на суму 32190,84 грн.; Акт № 19 від 31.05.2023 р. за травень 2023 року на суму 633624,54 грн.; Акт № 20 від 31.05.2023 р. за травень 2023 року на суму 20339,68 грн.
Загальна вартість послуг, наданих позивачем відповідачеві за вказаними Актами наданих послуг (з урахуванням Актів корегування), становить 60495899,24 грн.
Відповідно до п. 4.1. Договору, Замовник після підписання Акту наданих послуг за звітний місяць та на підставі отриманого від Виконавця відповідного рахунку-фактури на оплату, зобов`язаний протягом 10 (десяти) банківських днів провести розрахунок за надані послуги.
На підставі підписаних сторонами Актів наданих послуг та відповідних рахунків на оплату, відповідач здійснив часткову оплату вартості наданих йому послуг, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, а саме: платіжна інструкція № 265420 від 31.10.2022 р. на суму 3172887,28 грн. (з призначенням платежу за рах. № 452 від 30.06.2022 р. - Акт № 1); платіжна інструкція № 265791 від 31.10.2023 р. на суму 9841331,88 грн. (з призначенням платежу за рах. № 518 та № 516 від 31.07.2022 р. - Акт № 2 з урахуванням Акту корегування); платіжна інструкція № 267151 від 31.10.2023 р. на суму 15158668,12 грн. (з призначенням платежу за рах. № 598 від 31.08.2022 р. - Акт № 3 з урахуванням Акту корегування); платіжна інструкція № 274937 від 13.11.2023 р. на суму 12211533,63 грн. (з призначенням платежу за рах. № 684 та № 685 від 30.09.2022 р. - Акти № 4 та № 5); платіжна інструкція № 267827 від 13.11.2023 р. на суму 2785579,05 грн. (з призначенням платежу за рах. № 1063 та № 1064 від 31.10.2022 р. - Акти № 6 та № 7); платіжна інструкція № 268346 від 13.11.2023 р. на суму 1786380,43 грн. (з призначенням платежу за рах. № 1317, № 1318 та № 1319 від 30.11.2022 р. - Акти № № 8, 9, 10); платіжна інструкція № 269014 від 13.11.2023 р. на суму 2076642,90 грн. (з призначенням платежу за рах. № 1577 та № 1578 від 31.12.2022 р. - Акти № 11, № 12); платіжна інструкція № 270313 від 13.11.2023 р. на суму 86400,00 грн. (з призначенням платежу за рах. № 75 від 31.01.2023 р. - Акт корегування до Акту № 11); платіжна інструкція № 272095 від 13.11.2023 р. на суму 11548507,09 грн. (з призначенням платежу за рах. № 76 від 31.01.2023 р., № 255 від 28.02.2023 р., № 367 та № 366 від 31.03.2023 р. - Акти № № 13, 14, 15, 16); платіжна інструкція № 272277 від 13.11.2023 р. на суму 1062380,90 грн. (з призначенням платежу за рах. № 447 від 30.04.2023 р. - часткова оплата Акту № 17).
Загальна сума оплат, здійснених відповідачем, становить 59730311,28 грн.
Окрім цього, листом № 2023.04.06/12-4013/4026 від 06.04.2023 р. (з уточненням від 11.04.2023 р. № 2023.04.11/21-4013) відповідач звернувся до позивача з проханням зарахувати залишок коштів за іншим договором в сумі 68466,99 грн. як оплату за Договором № 2201609 від 20.05.2022 р. Зазначене зарахування було проведене позивачем, у зв`язку з чим сума 68466,99 грн. була відображена як часткова оплата заборгованості відповідача за Договором № 2201609 від 20.05.2022р.
Отже, загальна сума коштів, отриманих позивачем від відповідача (включно із зарахованими 68466,99 грн.), становить 59798778,27 грн.
Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем згідно Договору № 2201609 від 20.05.2022 р. в розмірі 697120,97 грн. за такими Актами наданих послуг: 
- за Актом № 17 від 30.04.2023 р. (квітень 2023 року, рах. № 447 від 30.04.2023р.): нараховано 1141813,80 грн., оплачено платіжною інструкцією № 272277 від 13.11.2023 р. - 1062380,90 грн., зараховано за зверненням відповідача - 68466,99 грн., залишок боргу - 10 965,91 грн.;
- за Актом № 18 від 30.04.2023 р. (квітень 2023 року, рах. № 448 від 30.04.2023р.): нараховано та неоплачено 32190,84 грн.;
- за Актом № 19 від 31.05.2023 р. (травень 2023 року, рах. № 504 від 31.05.2023р.): нараховано та неоплачено 633624,54 грн.;
- за Актом № 20 від 31.05.2023 р. (травень 2023 року, рах. № 505 від 31.05.2023р.): нараховано та неоплачено 20339,68 грн.
З метою досудового врегулювання спору, 14.02.2024 р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 07.02.2024 р. вих. №32/24-010 з пропозицією у семиденний строк перерахувати на поточний рахунок позивача суму заборгованості, що на той момент становила 889154,67 грн. (за п`ятьма договорами, у тому числі за Договором № 2201609). Однак вказана вимога відповідачем виконана не була.
Отже, станом на час звернення з даним позовом до суду, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за послуги, надані за Договором про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р. у розмірі 697120,97 грн.
Відповідач не заперечив вказаної заборгованості перед позивачем, доказів сплати такої не надав.
За неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано і заявлено до стягнення з відповідача 60909,82 грн. 3% річних та 198451,35 грн. інфляційних втрат.
При прийнятті рішення суд виходив з наступного:
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за Договором про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р. у розмірі 697120,97 грн., яка виникла у зв`язку з неоплатою відповідачем таких Актів наданих послуг: № 17 від 30.04.2023 р. на суму 10965,91 грн., № 18 від 30.04.2023 р. на суму 32190,84 грн., № 19 від 31.05.2023 р. на суму 633624,54 грн., № 20 від 31.05.2023 р. на суму 20339,68 грн.
Відповідач вказаної заборгованості не заперечив, доказів погашення такої не надав.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано і заявлено до стягнення з відповідача 60909,82 грн. 3% річних та 198451,35 грн. інфляційних втрат.
Враховуючи положення п. 4.1. Договору про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р., яким встановлено, що розрахунок за надані послуги проводиться протягом 10 банківських днів після підписання Акту наданих послуг, відповідач повинен був оплати позивачу за надані послуги в такі строки: за Актом № 17 від 30.04.2023 р. на суму 10965,91 грн. до 12.05.2023 р.; за Актом № 18 від 30.04.2023 р. на суму 32190,84 грн. до 12.05.2023 р.; за Актом № 19 від 31.05.2023 р. на суму 633624,54 грн. до 14.06.2023 р.; за Актом № 20 від 31.05.2023 р. на суму 20339,68 грн. до 14.06.2023 р.
Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат здійснені позивачем за період 13.05.2023 р. – 11.05.2026 р. по кожному Акту наданих послуг окремо.
Розглянувши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, здійснені позивачем, суд дійшов висновку, що такі розрахунки є правильними.
Відповідач у відзиві на позовну заяву, посилаючись на положення ч. 1 ст. 617 ЦК України, просить зменшити розмір заявлених до стягнення 3% річних на 90 %.
Відповідач зазначає про наявність форс-мажорних обставин, зумовлених воєнною агресією російської федерації. 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду для звільнення від відповідальності на підставі ст. 617 ЦК України особа зобов`язана довести: (1) наявність обставин непереборної сили; (2) надзвичайний та невідворотний характер таких обставин; (3) причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання; (4) вжиття всіх залежних від боржника заходів для виконання зобов`язання.
Відповідач не надав жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку між обстрілами м. Нікополь та неможливістю виконання саме грошового зобов`язання – перерахування коштів на рахунок позивача. 
Як вірно вказує позивач, зобов`язання відповідача з оплати за надані послуги є суто грошовим та може бути виконане шляхом здійснення безготівкового банківського переказу незалежно від стану виробничої інфраструктури підприємства.
Окрім цього, Договір про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р., за яким у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, укладено сторонами після повномасштабного вторгнення, а отже на момент укладення такого Договору Відповідач усвідомлював (повинен був усвідомлювати) ризики, пов`язані з воєнним станом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 р. у справі № 903/602/24 сформулювала правовий висновок про те, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, нараховані позивачем 3% річних є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником та не підлягають зменшенню судом, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р. у розмірі 956482 грн. 14 коп. (з яких: 697120,97 грн. – основний борг; 60909,82 грн. – 3% річних; 198451,35 грн. – інфляційні втрати), обґрунтований, підтверджений належними доказами та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною першою статті 163 ГПК України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Відповідно до підпункту 3) пункту 21 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) позовної заяви майнового характеру в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3328 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовна заява Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення 956482 грн. 14 коп. заборгованості подана до суду в електронній формі.
Отже, за подання до господарського суду даної позовної заяви підлягає сплаті судовий збір у розмірі 11477 грн. 78 коп. (956482,14 грн.*1,5%*0,8).
Як зазначалось, ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.05.2026р. про відкриття провадження у даній справі задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання позову та постановлено відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір за розгляд позовної заяви у цій справі у розмірі 11477 грн. 78 коп. слід стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р. у розмірі 956482 грн. 14 коп. (з яких: 697120,97 грн. – основний борг; 60909,82 грн. – 3% річних; 198451,35 грн. – інфляційні втрати) – задовольнити.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (вул.Електрометалургів, буд. 310, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53200; ідентифікаційний код 00186520) на користь Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс–Галичина» (вул. Бориславська, буд.82, м. Дрогобич, Львівська область, 82100; ідентифікаційний код 00152388) заборгованість за Договором про надання послуг № 2201609 від 20.05.2022 р. у розмірі 956482 грн. 14 коп. (з яких: 697120,97 грн. – основний борг; 60909,82 грн. – 3% річних; 198451,35 грн. – інфляційні втрати).
3. Стягнути з Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (вул.Електрометалургів, буд. 310, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53200; ідентифікаційний код 00186520) в дохід Державного бюджету України 11477 грн. 78 коп. судового збору.
4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14 липня 2026 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.