ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/3559/25 пров. № А/857/42483/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (головуючий суддя: Валюх О.М., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 04.04.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 28.01.2025 № 262240026472 про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди з 24.07.1985 по 22.08.1985, з 29.10.1992 по 24.05.1996, з 01.09.1982 по 30.06.1989.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV(далі – Закон № 1058-IV). Проте, рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 28.01.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивачу не зараховано період виробничої практики з 24.07.1985 по 22.08.1985, період з 29.10.1992 по 24.05.1996 у зв`язку із виправленням в наказі звільнення з роботи, період з 01.09.1982 по 30.06.1989 згідно диплому, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача ГУ ПФУ у Волинській області та вказує, що оскільки досяг необхідного віку (60 років), у нього наявний необхідний загальний страховий стаж (близько 35 років), що дає право на призначення пенсії.
Інформація про період виробничої практики (з 24.07.1985 по 22.08.1985) та період роботи з 29.10.1992 по 24.05.1996 відображений у трудовій книжці. З метою забезпечення надання уточнюючої довідки задля зарахування періоду виробничої практики, представник позивача звернувся із адвокатськими запитами в державні та архівні установи, однак такі повідомили про неможливість надання архівної документації. Незначне виправлення у наказі про звільнення, які були виправлені (24.05.1996) за правилами, встановленими на той час чинним законодавством, не може бути підставою для відмови у зарахуванні цього періоду. Період навчання з 01.09.1982 по 30.06.1989 підтверджується дипломом та має бути зарахований до страхового стажу.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 28.01.2025 № 262240026472.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 , додатково зарахувавши до його страхового стажу період проходження виробничої практики з 24.07.1985 по 22.08.1985 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , періоди навчання з 01.09.1982 по 01.11.1985 та з 17.11.1987 по 30.06.1989 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 та період роботи з 29.10.1992 по 24.05.1996 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2025 про призначення пенсії за віком з часу звернення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV є правомірним, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно наданих до заяви документів страховий стаж складає 24 роки 10 місяців 24 дні. До страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 24.07.1985 період виробничої практики з 24.07.1985 по 22.08.1985 – необхідно долучити довідку про заробітну плату (чи підлягала особа соціальному страхуванні); з 29.10.1992 по 24.05.1996 – виправлення в наказі при звільненні з роботи; з 01.09.1982 по 30.06.1989 згідно диплому НОМЕР_4 від 30.06.1989, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби.
Позивач, 28.11.2025 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ПФУ у Волинській області, за результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 21.01.2025 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, прийняло рішення від 28.01.2025 № 262240026472, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 1 статті 26 Закону № 1058-IV (страховий стаж заявника становить 24 роки 10 місяців 24 дні при необхідному не менше 32 роки). До страхового стажу не враховано: згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 24.07.1985 в період виробничої практики з 24.07.1985 по 22.08.1985 – необхідно долучити довідку про заробітну плату (чи підлягала особа соціальному страхуванні); з 29.10.1992 по 24.05.1996 – виправлення в наказі при звільненні з роботи; з 01.09.1982 по 30.06.1989 згідно диплому НОМЕР_4 від 30.06.1989, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби (а. с. 24).
Згідно із розрахунком стажу (форма РС-право) страховий стаж позивача складає 24 роки 10 місяців 24 дні, до якого зараховані такі періоди: 02.11.1985-16.11.1987, 03.08.1988-22.09.1988, 04.09.1989-10.02.1992, 13.02.1992-02.09.1992, 14.06.1996-26.07.1997, 31.10.1997-18.05.1998, 19.05.1998-06.07.1998, 07.07.1998-31.12.2003, 01.01.2004-31.12.2006, 01.01.2007-31.01.2008, 02.02.2008-30.04.2013, 01.05.2013-31.03.2015, 01.04.2015-31.05.2015, 01.11.2015-31.12.2015, 01.03.2016-31.05.2016, 01.07.2016-01.11.2016, 07.08.2017-06.12.2017 (а. с. 25).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести перерахунок страхового стажу позивача, додатково зарахувавши до нього періоди проходження практики з 24.07.1985 по 22.08.1985 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , період навчання з 01.09.1982 по 01.11.1985 та з 17.11.1987 по 30.06.1989 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 та період роботи з 29.10.1992 по 24.05.1996 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2025 про призначення пенсії за віком з часу звернення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (про зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду навчання з 02.11.1985 по 16.11.1987, оскільки у вказаний період позивач проходив військову службу та цей період зарахований до страхового стажу, та про зобов`язання призначити пенсію за віком).
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закону № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.
Так, відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на призначення пенсії за віком, у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025, мають особи, які досягли 60 років та за наявності страхового стажу 32 роки.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV.
Відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.01.2025 № 262240026472 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду документів доданих до заяви до загального страхового стажу ГУ ПФУ у Волинській області не зараховано: 
період з 24.07.1985 по 22.08.1985; 
період з 29.10.1992 по 24.05.1996; 
період з 01.09.1982 по 30.06.1989.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач безпідставно прийняв рішення від 28.01.2025 № 262240026472, з огляду на таке.
Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1985, позивач в період з 24.07.1985 по 22.08.1985 (записи № № 1-2) проходив виробничу практику на посаді підземного електрика IV розряду з повним робочим днем в шахті (а. с. 12).
Ураховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що період проходження позивачем виробничої практики з 24.07.1985 по 22.08.1985 має бути зарахований до страхового стажу.
Щодо незарахованого періоду роботи з 29.10.1992 по 24.05.1996, оскільки в даті звільнення здійснено виправлення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи, а саме: за № 10 від 29.10.1992 та за № 11 від 24.05.1996 про прийняття на роботу та звільнення з роботи з Вищого професійного училища № 107 (а. с. 13 зворот), з покликанням на номери та дати кадрових наказів. 
Разом з тим, у записі № 11 міститься виправлення з приміткою «Виправленому вірити», що засвідчено печаткою підприємства.
На думку суду, наявні у трудовій книжці записи та вказані вище документи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання групи електрослюсарів підземних у період роботи з 29.10.1992 по 24.05.1996. 
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.
Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
На думку суду апеляційної інстанції, виправлення є недоліком, який носить формальний характер.
Крім цього, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки спосіб внесення записів у трудову книжку позивача здійснено з урахуванням хронологічного порядку та правильної логічної послідовності, а тому не зарахування відповідачем періоду трудової діяльності з 29.10.1992 по 24.05.1996 є протиправним.
Щодо підстав для неврахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1982 по 30.06.1989, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що зі змісту диплому серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 в 1982 році вступив до Донецького політехнічного інституту, а 30.06.1989 закінчив навчання за спеціальністю «електрофікація та автоматизація гірничих робіт»; рішенням державної екзаменаційної комісії від 30.06.1989 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію гірничого інженера-електрика (а. с. 27).
Відповідно до записів військового квитка серії НОМЕР_5 (а. с. 28-30), ОСОБА_1 в період з 02.11.1985 по 16.11.1987 проходив військову службу та вказаний період зарахований до страхового стажу позивача, що підтверджується розрахунком стажу (форма РС-право) (а. с. 25).
Тобто, загальний строк навчання був перерваний проходженням військової служби, відтак зарахуванню підлягає період навчання з 01.09.1982 по 01.11.1985 та з 17.11.1987 по 30.06.1989.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії з мотивів не зарахування вказаних вище періодів практики, навчання та роботи до страхового стажу, а тому рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 28.01.2025 № 262240026472 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області провести перерахунок страхового стажу позивача, додатково зарахувавши до нього періоди проходження практики з 24.07.1985 по 22.08.1985 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , період навчання з 01.09.1982 по 01.11.1985 та з 17.11.1987 по 30.06.1989 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 та період роботи з 29.10.1992 по 24.05.1996 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2025 про призначення пенсії за віком з часу звернення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог, зокрема, про зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду навчання з 02.11.1985 по 16.11.1987, оскільки у вказаний період позивач проходив військову службу та цей період зарахований до страхового стажу, та про зобов`язання призначити пенсію за віком.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2026 року у справі № 140/3559/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | О. М. Гінда
судді | | О. Б. Заверуха
| | З. М. Матковська