133/795/26
2/133/1198/26

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України

06.07.26 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючої-судді Дурач О.А.
за участю секретаря Блащук Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Козятин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про стягнення невиплачених при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення та середню заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
ВСТАНОВИВ:
10.03.2026 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Провадження у справі відкрито 13.03.2026 р., постановлено розгляд зазначеної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Короткий зміст вимог позовної заяви
Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним.
ОСОБА_2 (надалі - Позивач), працював на посаді слюсара-електрика з ремонту електроустановок 4 розряду у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія», який є одним з підрозділів Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - Відповідач), звідки звільнився 08.12.2025року за угодою сторін, що підтверджується Наказом (Розпорядженням) № 73/ос від 01.12.2025року про припинення трудового договору.
Роботодавцем не було дотримано вимоги статті 116 КЗпП України, не проведено остаточного розрахунку в день звільнення (01.12.2025р.), не було виплачено належних та гарантованих до виплати коштів відповідно до норм діючого у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» колективного договору, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки.
У день звільнення позивача відповідач провів розрахунок, однак не надав письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми, як того вимагає стаття 116 КЗпП України. 
23 грудня 2025 року позивачу надано від Відповідача лист № 161 від 23.12.2025 року, з якого він довідався, що йому не було виплачено належних та гарантованих до виплати коштів відповідно до норм діючого у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» колективного договору, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки.
Таким чином, про порушення свого права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення позивач дізнався лише 23 грудня 2025 року — тобто в момент отримання від Відповідача письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, тримісячний строк звернення до суду обчислюється саме з дня одержання такого повідомлення.
Отже перебіг строку звернення до суду у позивача розпочався з 23 грудня 2025 року.
Також, адміністрацією ВП «Локомотивне депо Козятин» позивачу було надано лист від 05.12.2025 року № 521 в якому вона повідомила наступне:
«Оскільки ВП локомотивне депо Козятин входить до складу AT «Укрзалізниця», тому підприємство повинне керуватись рішеннями правління акціонерного товариства «Українська залізниця». На виконання вказівки від 25.03.2022 ЦЦУП-10/195 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (із змінами), відповідно до вимог Закону Україні "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-ІХ та рішення правління від 14.03.2022 №Ц-45/31 Ком.т. було направлено до виконання перелік кодів видів оплат, за якими проводити та не проводити нарахування на період дії правового режиму воєнного стану. В розділі 3 даного переліку по виду оплати 392 (матеріальна допомога на оздоровлення) не виплачувалась з 24.03.2022, згідно з рішенням правління від 27.06.2024 протокол № Ц-82/39 Ком.т. з 01.07.2024 зупинено пункт колдоговору, в якому передбачені виплати на матеріальну допомогу на оздоровлення.»
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року при перегляді справи № 211/7338/23, залишено без змін рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, яким власне визнано незаконним та скасовано п. 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління AT «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
У вказаній постанові суд касаційної інстанції зробив висновок, що «Товариство ухвалило відповідне оспорюване рішення 14 березня 2022 року, з посиланням на статтю 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року. Натомість вказаний Закон Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як оспорюване рішення AT «Українська залізниця» та яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не могли застосовуватися судом при розгляді цієї справи».
Таким чином, оскільки позивачем не було проведено остаточного розрахунку в день мого звільнення, як того вимагає стаття 116 КЗпП України, невиплачені кошти підлягають стягненню у судовому порядку.
Листом № 521 від 05.12.2025 року ВП «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» AT «Українська залізниця» повідомила позивача, що в його заявах на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 та 2025 роки (згідно реєстру) було зазначено що виплати здійснювати відповідно до умов колективного договору.
Окрім того, зазначено що в результаті масштабної хакерської атаки в березні 2025 року на Укрзалізницю, скановані копії заяв на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік були втрачені, а в серпні 2025 року, після дронової атаки, ще були втрачені ще й паперові. Натомість є можливість надати лише копію заяви за 2025 рік». 
Таким чином, Відповідач не заперечує про факт наявності заяв позивача про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки та виплати вищевказаної матеріальної допомоги у відповідності до пункту 4 розділу III Колективного договору .
Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 році становив 3028,00 грн, сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав позивачу виплатити становить 18 168 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 00 коп. (розрахунок 3028,00 грн*6=18168).
Однак Роботодавець в особі Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» AT «Українська залізниця» по сьогоднішній день належну позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 18168,00 грн. не виплатив, й тим самим не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши належні позивачу кошти, чим грубо порушив його трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та Кодексом законів про працю України. 
Працюючи у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» депо у 2025 році у відповідності до пункту 4 розділу III Колективного договору, позивач писав заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному колективним договором, яка була адресована керівництву підрозділу.
Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році становив 3028,00 грн, сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав позивачу виплатити становить 18 168 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 00 коп. (розрахунок 3028,00 грн*6=18168).
Однак Роботодавець в особі Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» AT «Українська залізниця» належну позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 18168,00 грн. не виплатив, й тим самим не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши належні йому кошти, чим грубо порушив йоготрудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та Кодексом законів про працю України.
Таким чином, загальна сума матеріальної допомоги на оздоровлення, що позивачу не була виплачена в день мого звільнення відповідно до пункту 4 розділу III Колективного договору за 2024 та 2025 роки становить 36 336 грн, й така матеріальна допомога підлягає стягненню з AT «Укрзалізниця» в судовому порядку.
Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід), наданої виробничим підрозділом «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» Акціонерне товариство «Українська залізниця», його середньоденна заробітна плата становила 496,90 грн.
У зв`язку з тим, що Відповідач не провів позивачем остаточний розрахунок при звільненні саме в день мого звільнення, з Відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на момент звернення до суду (з 8 грудня 2025 року по 7 березня 2026 року), складає 90 днів затримки.
Так здійснення розрахунку при звільненні складає 496,90 грн/р.день*90 р.днів = 44721 грн.
Враховуючи вищевикладене, так як Відповідачем порушено строк виплати Позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримку виплат належних позивачу сум під час його звільнення за період з 8 грудня 2025 року по 07 березня 2026 року в загальному розмірі 44 721 гривня. Позивач зазначив, що згідно зі статтею 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Просить суд позовні вимоги задовольнити. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код фізичної особи - НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 та 2025 роки в сумі 33 336,00 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код фізичної особи - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на день подання цього позову становить 44 721 грн, але дану позовну вимогу задовольнити станом на день ухвалення рішення у справі у відповідності до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.12.99 N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».
Позиція відповідача
Відповідач, згідно наданого відзиву від 06.04.2026 р., просив відмовити в задоволенні позову.
В АТ «Укрзалізниця», зокрема в регіональній філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» діє Колективний договір укладений між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на 2001 - 2005 роки, пролонгований на 2006 - 2025 роки із змінами та доповненнями.
Згідно п.3.10. зазначеного Колективного договору «Працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року
Матеріальну допомогу на оздоровлення надавати згідно з Порядком надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який є додатком до цього колективного договору. (Ця норма вступає в дію з 01.01.2022)». (витяг додається)
Згідно додатку до п.3.10 Колективного договору визначено Порядок надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (додається).
Відповідно до якого матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникам регіональної філії один раз у календарному році на підставі поданої заяви, як правило, при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів (п.3.1).
Колективним договором між адміністрацією Локомотивного депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця АТ «Укрзалізниця» та профспілковим комітетом локомотивного депо на 2006-2010 роки, пролонгованого на 2011-2025 роки п.3.9. передбачено «надавати працівникам депо, один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день подання заяви.
Водночас, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 протокол №
Ц-82/39 Ком.т., починаючи з 01.07.2024 зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення та передбачено нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу).
Відповідно до п.1.2 витягу з протоколу № Ц-82/39 Ком.т рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року, починаючи з 01.07.2024 року матеріальна допомога на оздоровлення виплачується працівнику в розмірі 30 % тарифної ставки, посадового окладу за наявності двох умов, -
1) за письмовою заявою працівників, які безперервно працювали в АТ «Укрзалізниця» шість і більше місяців;
2) при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану`на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Як вбачається з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Так, указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до вказаного Указу.
Пунктом 3 даного Указу Президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Так, АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави».
Розпорядженням КМУ від 24.02.2022 № 181-р затверджено план запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні. Пунктом 24 зазначеного плану на період воєнного стану визначенотакий захід, як забезпечення живучості (інституційної спроможності та фінансової стабільності) АТ “Укрзалізниця” як головного об`єкта національної економіки у сфері залізничної логістики для безперебійного функціонування в умовах воєнного стану та виконання завдань і замовлень органів державної влади та органів військового управління, зокрема: надання товариству державного фінансування для забезпечення фінансової ліквідності та спроможності виконання завдань і замовлень органів державної влади і органів військового управління.
Зважаючи на економічну ситуацію в державі, з метою стабілізації фінансово-економічного становища товариства, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати виникла необхідність запровадження окремих обмежувальних заходів тимчасово на період дії правового режиму воєнного стану та до нормалізації ситуації в товаристві.
З перших днів війни працівники АТ «Укрзалізниця» здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. У зв`язку з необхідністю відновлення пошкодженої та знищеної ворогом інфраструктури АТ «Укрзалізниця» понесла величезні витрати, гуманітарні евакуаційні перевезення, що здійснювалися АТ «Укрзалізниця» на безоплатній основі, також потребували значних коштів.
Від початку повномасштабного вторгнення всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниця» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни.
Військова агресія російської федерації проти України призвела до значних руйнувань залізничної інфраструктури, втрати майна та активів Товариства.
Проте, АТ «Укрзалізниця», в умовах збройної агресії, забезпечити працівників всіма соціальними гарантіями, що передбачені колективними договорами структурних підрозділів, не має змоги.
Системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року.
В зв`язку з цим, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 від 14 березня 2022 року) було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні.
Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління.
Викладені обставини свідчать про те, що виконання Відповідачем обов`язку з виплати позивачу матеріальної допомоги згідно колективного договору призупинено на час воєнного стану. Виконання цього обов`язку відновиться лише після закінчення або скасування воєнного стану.
Таким чином, інші додаткові виплати, передбачені Колективним договором Державного територіально - галузевого об`єднання «Південно - Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 роки були призупинені відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року) , а згодом з 1.07.2024 відповідно до рішення від 27.06.2024 (протокол засідання № Ц-82/39 Ком.т.).
Тобто, дія призупинення виплат була здійснена на легітимних підставах і у встановлений спосіб.
Виплата спірних видів матеріальної допомоги, зокрема працівникам локомотивного депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», передбачена Колективним договором, Державного територіально - галузевого об`єднання «Південно -Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки зі змінами та доповненнями (далі - Колективний договір).
Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі передбачені колективним договором, їх призупинення відповідачем відповідає положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Тому, керуючись ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т) керівниками регіональної філії, філії, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління призупинялись працівникам виплати матеріальної допомоги, які передбачені Галузевою угодою та колективними договорами.
У зв`язку з тим, що воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022, то саме з вказаної дати у роботодавців і виникло право на призупинення дії положень колективного договору.
До того ж, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 27.06.2024 (витяг з протоколу № Ц-82/39 від 27.06.2024 року), (додається) починаючи з 01.07.2024 зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення та передбачено нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу).
Крім того ж, на виконання протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з
01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати призупинено. (лист додається).
Вимога Позивача до Відповідача про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення не підлягає задоволенню, оскільки у нашій країні з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан та відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про організацію трудових від носин в умовах воєнного стану», АТ «Укрзалізниця» тимчасово призупинило виплати, передбачені галузевою угодою, колективними договорами, так як підприємство не може нормально здійснювати роботу через воєнну агресію росії, тобто з причин, що від нього не залежать.
В зв`язку з цим, як було зазначено раніше, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 від 14 березня 2022 року) було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні.
Відповідач звертає увагу Суду і Позивача на те, що виплати було призупинено, у зв`язку із ситуацією яка діяла і діє на території України, а не відмовлено йому у їх виплаті.
Верховний Суд прив`язує до категорії заробітної плати виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.
Однак, для працівників залізниці матеріальна допомога на оздоровлення не пов`язана з умовами трудового договору чи з державними гарантіями.
Відповідно до протоколу № Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 усім працівникам Товариства виплачується матеріальна допомога на оздоровлення в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу).
Таким чином, Позивач НЕ ОТРИМАВ матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024-2025 роки.
Виплати матеріальної допомоги були призупинені не з вини АТ «Укрзалізниця», а внаслідок дії форс-мажорних обставин.
Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.02.71, військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» є форсмажорними обставини (обставини непереборної сили). Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Відповідач, в даному випадку, діяв з дотриманням норм чинного законодавства, враховуючи обставини, що склалися внаслідок військової агресії проти України та конкретні наслідки такої агресії.
Таким чином, вимога Позивача про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є незаконною, оскільки вина роботодавця - АТ «Укрзалізниця» в даному випадку відсутня.
Крім того, обраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, Відповідач не погоджується із позицією Позивача про виплату такої суми, станом на день ухвалення рішення у справі.
Законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями.
Необхідно звернути увагу Суду, що середньозважені ставки кредитів у національній валюті за даними Національного банку Україниу за період з грудня 2025 по березень 2026 коливаються в розмірі 30-40,0% річних.
Період затримки виплати, вказано Позивачем не вірно.
Оскільки 08.12.2025 року це день звільнення і останній робочий день. Тому цей день не може бути включений до розрахунку.
Період затримки 89 днів - за період з 09.12.2025 по 07.03.2025 (за період який зазначений Позивачем у позові).
Тобто, за умови отримання кредиту Позивачем у розмірі 36 336,00 грн (позовні вимоги Позивача 18 168,00 +18168,00), при умові що Позивач взяв кредит за найбільшою процентною ставкою діючою протягом 89 днів після звільнення, а саме 40,0% річних.
То за його користування протягом періоду 89 днів, він сплатив би 3 544,00 грн процентів згідно наступного розрахунку:
36 336,00 грн х 40,0% = 14 534,40 грн річних: 365 днів = 39,82 грн х 89 днів = 3 544,00 грн.
Отже, саме така сума є пропорційна в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у урахуванням висновків зазначених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23.
Просить відмовити в задоволенні позову.
Позтвач надав заперечення на відзив, зазначивши, що підтримує заявлені позовні вимоги.
Процедура судового розгляду
Ухвалою суду від 13.03.2026 р. постановлено проводити розгляд даного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказана ухвала отримана позивачем через електронний кабінет Електронного суду, відповідачу надсилалась на офіційну адресу електронної пошти. Клопотань про проведення судового засідання з викликом сторін, до суду не надходило.
Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне.
ОСОБА_2 (надалі - Позивач), працював на посаді слюсара-електрика з ремонту електроустановок 4 розряду у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія», який є одним з підрозділів Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - Відповідач), звідки звільнився 08.12.2025року за угодою сторін, що підтверджується Наказом (Розпорядженням) № 73/ос від 01.12.2025року про припинення трудового договору.
23 грудня 2025 року позивачу надано від Відповідача лист № 161 від 23.12.2025 року, з якого він довідався, що йому не було виплачено належних та гарантованих до виплати коштів відповідно до норм діючого у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» колективного договору, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки.
Також, адміністрацією ВП «Локомотивне депо Козятин» позивачу було надано лист від 05.12.2025 року № 521 в якому вона повідомила наступне:
«Оскільки ВП локомотивне депо Козятин входить до складу AT «Укрзалізниця», тому підприємство повинне керуватись рішеннями правління акціонерного товариства «Українська залізниця». На виконання вказівки від 25.03.2022 ЦЦУП-10/195 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (із змінами), відповідно до вимог Закону Україні "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-ІХ та рішення правління від 14.03.2022 №Ц-45/31 Ком.т. було направлено до виконання перелік кодів видів оплат, за якими проводити та не проводити нарахування на період дії правового режиму воєнного стану. В розділі 3 даного переліку по виду оплати 392 (матеріальна допомога на оздоровлення) не виплачувалась з 24.03.2022, згідно з рішенням правління від 27.06.2024 протокол № Ц-82/39 Ком.т. з 01.07.2024 зупинено пункт колдоговору, в якому передбачені виплати на матеріальну допомогу на оздоровлення.»
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року при перегляді справи № 211/7338/23, залишено без змін рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, яким власне визнано незаконним та скасовано п. 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління AT «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
У вказаній постанові суд касаційної інстанції зробив висновок, що «Товариство ухвалило відповідне оспорюване рішення 14 березня 2022 року, з посиланням на статтю 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року. Натомість вказаний Закон Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як оспорюване рішення AT «Українська залізниця» та яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не могли застосовуватися судом при розгляді цієї справи».
Таким чином, оскільки позивачем не було проведено остаточного розрахунку в день мого звільнення, як того вимагає стаття 116 КЗпП України, невиплачені кошти підлягають стягненню у судовому порядку.
Листом № 521 від 05.12.2025 року ВП «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» AT «Українська залізниця» повідомила позивача, що в його заявах на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 та 2025 роки (згідно реєстру) було зазначено що виплати здійснювати відповідно до умов колективного договору.
Окрім того, зазначено що в результаті масштабної хакерської атаки в березні 2025 року на Укрзалізницю, скановані копії заяв на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік були втрачені, а в серпні 2025 року, після дронової атаки, ще були втрачені ще й паперові. Натомість є можливість надати лише копію заяви за 2025 рік». 
Таким чином, не спростовано наявності заяв позивача про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки та виплати вищевказаної матеріальної допомоги у відповідності до пункту 4 розділу III Колективного договору .
Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 році становив 3028,00 грн, сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав позивачу виплатити становить 18 168 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 00 коп. (розрахунок 3028,00 грн*6=18168).
Однак Роботодавець в особі Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» AT «Українська залізниця» по сьогоднішній день належну позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 18168,00 грн. не виплатив, й тим самим не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши належні позивачу кошти, чим грубо порушив його трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та Кодексом законів про працю України. 
Працюючи у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин» депо у 2025 році у відповідності до пункту 4 розділу III Колективного договору, позивач писав заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному колективним договором, яка була адресована керівництву підрозділу.
Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році становив 3028,00 грн, сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав позивачу виплатити становить 18 168 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 00 коп. (розрахунок 3028,00 грн*6=18168).
Однак Роботодавець в особі Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» AT «Українська залізниця» належну позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 18168,00 грн. не виплатив, й тим самим не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши належні йому кошти, чим грубо порушив його трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та Кодексом законів про працю України.
Таким чином, загальна сума матеріальної допомоги на оздоровлення, що позивачу не була виплачена в день мого звільнення відповідно до пункту 4 розділу III Колективного договору за 2024 та 2025 роки становить 36 336 грн. 
В резолютивній частині позовної заяви позивач наполягає на стягненні на його користь матеріальної шкоди в розмірі 33336 грн., в тому суд розглядає справу в межах заявлених вимог.
Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід), наданої виробничим підрозділом «Локомотивне депо Козятин» Філії «Локомотивна компанія» Акціонерне товариство «Українська залізниця», його середньоденна заробітна плата становила 496,90 грн.
У зв`язку з тим, що Відповідач не провів позивачем остаточний розрахунок при звільненні саме в день мого звільнення, з Відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на момент звернення до суду (з 8 грудня 2025 року по 7 березня 2026 року), складає 90 днів затримки.
Так здійснення розрахунку при звільненні складає 496,90 грн/р.день*90 р.днів = 44721 грн.
Враховуючи вищевикладене, так як Відповідачем порушено строк виплати Позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримку виплат належних позивачу сум під час звільнення за період з 8 грудня 2025 року по 07 березня 2026 року в загальному розмірі 44 721 гривня.
Правлінням від 27.04.2024 року ( протокол № Ц82/39 Ком.т.) прийнято рішення про нарахування та виплату працівникам товариства та особам які перебували у трудових взаємовідносинах під час дії рішення правління від 14.03.2022 року матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 24.02.2022 року по 30.06.2024 року, в розмірі та на умовах передбачених колективними договорами товариства, регіональних філій, філій і їх структурних ( виробничих) підрозділів. Можливість та умови такого нарахування та виплати визначатиметься рішенням правління на кожен рік. Починаючи з грудня 2024 року розпочнуться виплати за 2022 рік в порядку черговості.
Надати інформацію про суми матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рр. не має можливості, так як станом на 23.01.2026 року код виплат закритий для нарахування, додатково було надано заяви ОСОБА_4 про надання їй щорічної відпустки за 2022,2023 роки, заяви ОСОБА_4 про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення, накази про надання відпустки за 2022-2023 рр.
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).
Відповідно до протоколу правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т. керівництвом АТ "Укрзалізниця" було прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання).
Рішенням правління (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) були поновлені виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/ будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року в порядку черговості.
Відповідно до листа члена правління АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 №Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено.
Суд звертає увагу, що позивач звільнився з роботи 08.12.2025 року, у зв`язку з чим норми, обмежуючі виплату вказаних видів матеріальної допомоги, до нього не застосовуються.
Суми заборгованості, які позивач просить стягнути на його користь, відповідачем не спростовані, суд погоджуєься з наданим позивачем обґрунтуванням нарахування вказаних виплат.
Суд вважає правильним проведений позивачем розрахунон середнього заробітку, який судом перевірено. 
Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.10 КЗпП України).
Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України "Про колективні договори і угоди").
Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ч.1 ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди").
За приписами ст.13 КЗпП України, ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст.18 КЗпП України). Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (п.2 Прикінцевих положень КЗпП України).
Таким чином, положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зімни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).
Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15), у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16), у постанові від 15.06.2020 р. (справа № 337/1279/17, провадження № 61-14960ск19).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.
Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
Висновки суду за результатами розгляду позову
Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання належних йому при звільненні сум матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки належних сум при звільненні, у строки, зазначені в Статтею 117 КЗпП України. Вказані порушення тягнуть за собою передбачену статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді необхідності виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, сум матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення.
Підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника не вбачається. В цій частині суд відкидає доводи відповідача. З врахуванням Рішення Конституційного суду 11.12.2025 № 1-р/2025, строк звернення позивача з даним позовом не пропущено. Інші доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не можуть слугувати достатньою правовою підставою для невиконання обов`язку щодо виплат, належних позивачу.
Вимоги про стягнення середнього заробітку суд вважає необгрунтованою, вирішення вказаного питання є правом, а не обо’'язком суду, належне обгрунтування, щодо розміру такої допомоги, наледні докази щодо вказаних вимог позивачем не надані.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення частково.
Щодо судових витрат
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь держави.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 60, 79-81, 141,174, 235, 247, 258-259,263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про стягнення невиплачених при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення та середню заробітку за час затримки розрахунку при звільненні– задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 та 2025 роки в сумі 33336 (тридцять три тисячі триста тридцять шість) грн. середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні у розмірі 44721 ( сорок чотири тисячі сімсот двадцять одна) грн. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь Держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 10.07.2026 р.
Суддя: О.А. Дурач