Єдиний унікальний номер №538/1014/26

Провадження № 1-кп/538/153/26

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №12026175600000048, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2026 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червонозаводське, Лохвицького району Полтавської області, є громадянином України, маючого інвалідність ІІ групи, перебуваючого на утриманні у опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого початкову загальну середню освіту, неодруженого, осіб на утриманні не маючого, перебуваючого на обліку у лікаря-психіатра, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_5 , 
особа, відносно якої вирішується питання про
застосування примусових заходів медичного характеру – ОСОБА_3 ,
його законний представник - ОСОБА_4 ,
його захисник - ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
18 травня 2026 року до Лохвицького районного суду Полтавської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 12026175600000048, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квтіня 2026 року, відносно ОСОБА_3 ,у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Судом встановлено, що 19 квітня 2026 близько 19:00 години ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку знайомої ОСОБА_7 , що розташований по АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку з останнім, під час якої ОСОБА_3 , стоячи навпроти нього лівою рукою схопив його за верхній одяг, а кулаком правої руки наніс декілька ударів по лівій частині обличчя. Після чого продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_3 стоячи в попередньому положенні наніс один удар кулаком лівої руки по правій частині обличчя. В подальшому ОСОБА_3 стоячи навпроти ОСОБА_8 наніс останньому один удар кулаком правої руки по носу зліва.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_3 , згідно висновку експерта № 81 від 29.04.2026, спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу в ділянці верхнього та нижнього повік лівого ока, з переходом на лівий скат носа, ліву виличну та щічну ділянку; підшкірного крововиливу в ділянці нижнього повіка правого ока, з переходом на праву щічну ділянку; підшкірний крововилив в лобно-скроневій ділянці зліва; перелому кісток носа; струсу головного мозку, які можуть бути оцінені тільки у своїй сукупності такі, що носять ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Крім того, під час досудового розслідування встановлено обставини, які дали підстави вважати, що ОСОБА_3 під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України перебував у неосудному стані.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 260 від 11.05.2026 встановлено, що:
- ОСОБА_3 страждає інтелектуальною недостатністю рівня помірної розумової відсталості;
- на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 страждав помірною розумовою відсталістю, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;
-за своїм психічним станом на даний час ОСОБА_3 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, не пов`язаних із госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання та просив застосувати відносно ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру, не пов`язаних із госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги, а саме примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 , його законний представник ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали позицію та думку прокурора, не заперечували щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, виходячи із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу» приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.04.2026;

показаннями потерпілого ОСОБА_8 від 28.04.2026; висновком судово-медичної експертизи №81 від 29.04.2026; слідчим експериментом із потерпілим ОСОБА_8 від 28.04.2026. 
Обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду.
При цьому, вище досліджені процесуальні джерела доказів, а саме, документи, висновки експертів суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та враховує, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
З урахуванням наведеного, суд керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до висновку, що за обставин, викладених у клопотанні прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, мало місце суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке було вчинено ОСОБА_3 .
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 260 від 11.05.2026 ОСОБА_3 страждає інтелектуальною недостатністю рівня помірної розумової відсталості, які вимагають догляду та лікування; на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 страждав помірною розумовою відсталістю, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом на даний час ОСОБА_3 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, не пов`язаних із госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги.
Згідно з положеннями ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2 ст. 19 КК України).
У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до закладів з надання психітричної допомоги зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.
Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно пункту 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.5, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.
Згідно ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
За приписами ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
З огляду на це, враховуючи вищевикладене, встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.125 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування до нього покарання, оскільки він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Підстав застосування інших видів примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, суд не вбачає.
Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.
Речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст.395, 506, 508, 512, 513, 516, 615 КПК України, ст.ст. 92-94 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 12026175600000048, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2026 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області, маючого інвалідність ІІ групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Лохвицький районний суд Полтавської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя         ОСОБА_9