Справа № 405/4446/26
Провадження №2-а/405/36/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Федченко А.Ю.
за участю учасників справи:
представника позивача ЦПМУ ДМС – Бойко М.О.
відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький адміністративну справу №405/4446/26 за позовом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (м. Кропивницький, вул. Замоцького Ігоря, 25-а) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 (затриманий та поміщений до Державної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України", що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський район, с. Мартинівське, вул. Європейська, 1) про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби звернувся до Подільського районного суду міста Кропивницького з позовною заявою, в якій просить: продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України Державної міграційної служби України, на шість місяців.
На обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 09.06.2026 року, затримано з метою забезпечення примусового видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України Державної міграційної служби України строком на один місяць. 
Листом від 23.06.2026 № 4877.5/305-26 ДУ «Миколаївський ПТПІ» направив до позивача акт опитування відповідача від 23.06.2026, згідно із яким встановлено, що відповідач є громадянином рф, коштів для покриття витрат пов`язаних з примусовим видворенням немає, має бажання залишитись в Україні.
Зазначив, що відповідач тривалий час перебуває на території України незаконно, не маючи законних підстав для проживання чи перебування. Стосовно нього прийнято рішення про примусове видворення за межі території України, яке у встановленому законом порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. Таким чином, вказане рішення є чинним та підлягає виконанню, при цьому, відповідач самостійних заходів для залишення території України не здійснював, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався, інших законних підстав для перебування в Україні не набував, на підставі чого фактична поведінка відповідача свідчить про його небажання виконувати законні вимоги державних органів України та створює обґрунтовані підстави вважати, що у разі звільнення з пункту тимчасового перебування іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення та продовжить незаконне перебування на території України.
Крім того, відповідач під час судового засідання 08.06.2026 у справі № 405/3705/26 заявив, що не бажає покидати територію України у зв`язку з тим, що проживає в Україні багато років, має друзів і знайомих, що вказує на відсутність у нього бажання виконувати рішення про примусове видворення.
При цьому, зазначив, що у зв`язку із збройною агресією рф проти України, наразі відсутнє наземне сполучення або пряме авіасполучення між Україною та рф, а також у зв`язку із неможливістю здійснити видворення відповідача через третю країну, забезпечити його видворення наразі неможливо.
Водночас звільнення особи до фактичного виконання рішення про видворення фактично унеможливить його виконання, оскільки іноземець уже протягом тривалого часу демонстрував небажання дотримуватися законодавства України щодо перебування іноземців на території України.
Також зазначив, що рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2026 року відповідача затримано до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України Державної міграційної служби України строком на один місяць, та строк затримання відповідача закінчується 02.07.2026 року, що унеможливлює здійснення його примусового видворення в такий короткий термін.
Враховуючи, що рішення про примусове видворення відповідачем не оскаржувалось, заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до органів міграційної служби не подавалась, та строк затримання закінчується 02.07.2026 року, продовження строку затримання є необхідним та пропорційним заходом, оскільки спрямоване на забезпечення виконання законного рішення про його (відповідача) примусове видворення.

Ухвалою суду від 25 червня 2026 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом в судове засідання та обов`язковою явкою в судове засідання учасників справи, а також забезпечено участь відповідача  ОСОБА_1 , громадянина російської федераціїу судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено Державній установі "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України" забезпечити проведення відеоконференції за участю відповідача.
Крім того, в судове засідання подано клопотання, зареєстроване судом 29 червня 2026 року за вх. № 22901, яке підписано Павлом Кучеренком, та до якого (клопотання) долучено гарантійний лист, за змістом якого Волонтерська Група «Павла Кучеренка» в особі Кучеренка Павла Павловича, ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: 27430, Україна, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., село Цибулеве, вулиця Миру, будинок, 91, діючи на підставі Статуту, гарантує взяття на поруки та забезпечення належного перебування громадянина ОСОБА_1 , громадянина РФ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є фігурантом адміністративної справи № 405/4446/26. 
Згідно з поданими документами, Організація зобов`язується забезпечити фактичне перебування вказаної особи за адресою: АДРЕСА_1 , а також контролювати дотримання нею вимог суду та органів Державної міграційної служби України. Крім того, волонтерська група гарантує явку особи до суду, ДМС України та інших уповноважених органів за першою вимогою, а в разі зміни місця перебування чи порушення умов перебування - негайно повідомити про це суд та/або ДМС. У гарантійному листі також зазначено, що керівник організації усвідомлює відповідальність за надані гарантії та бере на себе моральне зобов`язання щодо сприяння дотриманню іноземцем вимог законодавства України.

Відповідно до ч. 14 ст. 289 КАС України, розгляд справи про продовження строку затримання відповідача проводився за участі відповідача ОСОБА_1 в режимі відео конференції з Державною установою «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Представник позивача ЦПМУ ДМС – Бойко М.О. (діє на підставі довіреності №2 від 07.01.2026 року) в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених в ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач  ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, заперечував щодо їх задоволення з тих підстав, що, незважаючи на наявність у нього громадянства Російської Федерації, він з десятимісячного віку постійно проживає на території України. Також зазначив, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, від яких має спільну дитину, проте шлюб офіційно не реєструвався. Окрім цього, вказав, що працевлаштований, однак, без офіційного оформлення на посаді вантажника. Має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В Росії у нього з родичів нікого не має, повертатися не має куди, батько також проживає в Україні, а мати, яка також проживала в Україні, померла у 2016 році. Наміру переховуватися він не має, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, Закони України не порушував, на підставі чого просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює основоположне право людини, а саме захист особи від свавільного втручання держави в її право на свободу. Підпункти «a» «f» пункту 1 статті 5 Конвенції містять вичерпний перелік дозволених підстав позбавлення свободи і жодне позбавлення свободи не буде законним, якщо не відповідатиме одній з цих підстав (рішення Європейського суду з прав людини в справі «Хлаіфія та інші проти Італії» (Khlaifia and Others v. Italy), пункт 88).
За правилами, встановленими частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 7 статті 5 КАС визначено, що іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
При цьому за приписами частини 1 статті 43 КАС здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.
Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 46 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема про затримання іноземця або особи без громадянства. 
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI.
Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України
За правилами, встановленими частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. 
Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2026 року (справа № 405/3705/26) позов Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі України, - задоволено частково.
Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», з метою забезпечення примусового видворення за межі України, терміном на один місяць.
Зазначеним рішенням також встановлено, що 24.10.2019 Маловисківським сектором Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області (далі – Маловисківський сектор) відповідача виявлено в с. Новогригорівка як такого, що ухиляється від виїзду з України. Маловисківським сектором складено протокол від 24.10.2019 серії МКВ № 000084, згідно із яким відповідач ухиляється від виїзду з України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно із частиною першою статті 203 КУпАП. Постановою Маловисківського сектору від 24.10.2019 серії МКВ № 000084 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зазначений штраф відповідачем не сплачено.
Маловисківським сектором прийнято рішення від 07.11.2019 № 151 про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни, згідно із яким відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 05.12.2019. Зазначене рішення відповідачем не виконано.
02.06.2026 відповідача виявлено у м. Кропивницький як такого, що перевищив встановлений строк перебування в Україні більше як на 30 днів.
Згідно із протоколом про адміністративне затримання від 02.06.2026 серії МКВ № 000038 відповідача затримано для з`ясування обставин правопорушення.
Фортечним відділом у місті Кропивницький ЦПМУ ДМС (далі – Фортечний відділ) складено протокол від 02.06.2026 серії МКВ № 002095, згідно із яким відповідач перевищив встановлений термін перебування в Україні більше ніж на 30 днів, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно із частиною другою статті 203 КУпАП. Постановою від 02.06.2026 серії МКВ № 002095 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Крім того, зазначеним судовим рішенням також встановлено, що відповідач постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. Відповідач не має дійсного паспортного документа або документа, який дає право на виїзд з України, також у нього відсутні документи на проживання в Україні. Із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні відповідач не звертався. Водночас, останній не надав належних та допустимих доказів, які б унеможливлювали виконання ним вимог Закону, або поважності причин такого порушення.
Враховуючи відсутність у відповідача документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, примусове повернення до нього не застосовувалося в силу вимог ч.8 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Зазначеним судовим рішенням також встановлено, що відповідач допустив порушення вимог міграційного законодавства України, будь-яких дій для легалізації свого перебування на території України не вчинив, в останнього відсутній документ, що дає право на виїзд з України, не виконав раніше прийняте відносно нього рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, а так само на час судового розгляду не оскаржував рішення Фортечного відділу у м.Кропивницькому ЦПМУ ДМС від 02.06.2026 року про його примусове видворення за межі України, тому суд вважав наявними обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що є передбаченою ч.1 ст.289 КАС України підставою для затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на зазначене, а також приймаючи до уваги, що зазначені вище преюдиційні факти, які встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили (справа №405/3705/26), не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій бере участь та сама особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

В свою чергу, звертаючись до суду з зазначеним позовом про продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України Державної міграційної служби України на шість місяців, позивач ЦПМУ ДМС, як на підстави позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_1 не має законних підстав для перебування на території України, затриманий в установленому законом порядку та утримується в ДУ «Миколаївський ПТПІ» та підлягає примусовому видворенню за межі України, при цьому строк затримання відповідача в ДУ "Миколаївський ПТПІ" закінчується 02.07.2026 року, та рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2026 року відповідача затримано до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на один місяць, що унеможливлює здійснення його примусового видворення у такий короткий термін, тим самим на теперішній час існують умови, за яких неможливо забезпечити примусове видворення відповідача.

При розгляді справи та з наданих позивачем на обгрунтування позовних вимог письмових доказів судом також встановлено, що особа відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчується паспортом громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 05 вересня 2017 року, строк дії якого закінчився 05 вересня 2022 року. Таким чином, на момент розгляду справи вказаний документ є недійсним, що унеможливлює перетинання державного кордону та здійснення примусового видворення відповідача за межі України без попереднього документування або отримання посвідчення на повернення.
Крім того, відповідно до Акту опитування іноземця або особи без громадянства, якого розміщено в ПТПІ від 23 червня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зазначив наступні дані: місце народження: РФ; громадянство: РФ; освіта: середня; адреса останнього місця проживання: АДРЕСА_1 ; стан здоров`я: задовільний; які є в наявності документи: паспорт; сімейний стан: не одружений; чи перебував раніше в Україні, чи затримувався правоохоронними органами: не затримувався; чи є родичі, знайомі в Україні: так; чи має бажання повернутися на батьківщину: ні. Крім того, зазначив, що коштів для покриття витрат, пов`язаних з примусовим видворенням не має та бажає залишитися в Україні.

Іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, визначеному Законом України«Про правовийстатус іноземцівта осіббез громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року.

Частиною 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За положеннями ч. 3 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до вимог ч. ч. 11, 12, 13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Фортечним відділом у м.Кропивницький ЦПМУ ДМС №3510100100000800 від 02 червня 2026 року прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Російської Федерації.
З зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_1 ознайомлений під підпис 02.06.2026 року та на час судового розгляду справи, зазначене рішення відповідачем не оскаржувалось, що підтверджено останнім в судовому засіданні.
При цьому, судом відзначається, що відповідачем ОСОБА_1 не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну обставин, встановлених рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2026 року (справа №405/3705/26), яким затримано відповідача ОСОБА_1 з метою забезпечення його примусового видворення громадянина з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України Державної міграційної служби України, або доказів, які б спростовували доводи позивача про наявність підстав для його подальшого утримання в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України»
Посилання відповідача на тривале постійне проживання в Україні, наявність неофіційного місця роботи, перебування у фактичних шлюбних відносинах та наявність спільної дитини не підтверджені жодними належними та допустимими письмовими доказами. Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано суду і характеристик з місця проживання чи роботи або будь-яких інших доказів, які б позитивно характеризували його особу, підтверджували міцні соціальні зв`язки на території України та спростовували виявлені позивачем порушення міграційного законодавства.

Щодо клопотання Волонтерська Група «Павла Кучеренка» в особі Кучеренка Павла Павловича про передачу відповідача на поруки, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Норми ст. 289 КАС України передбачають можливість звернення до суду, зокрема органу охорони державного кордону, з позовними вимогами про застосування до іноземців до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, одного з видів заходу, а саме: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Отже, законодавство покладає обов`язок визначитися з позовними вимогами, з урахуванням принципів диспозитивності, у зазначеній категорії справ саме на суб`єкта владних повноважень, який ініціює відповідний адміністративний позов, в тому числі і у визначенні видів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України, заходів.
За вказаних обставин суд розглядає справу в межах заявленого адміністративного позову та не може вийти за межі позовних вимог, оскільки ч. 2 ст. 9 КАС України передбачає таку можливість лише в разі необхідності ефективного захисту прав особи з боку суб`єктів владних повноважень, що не є предметом заявленого позову.
Також судом відзначається, що волонтерська група «Павла Кучеренка» в особі ОСОБА_2 не є учасником справи, а чинним процесуальним законодавством не передбачено права осіб, які не є сторонами процесу, заявляти самостійні клопотання про застосування альтернативних заходів.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час незаконно, за відсутності відповідних правових підстав, перебуває в Україні, добровільно та самостійно в установлений строк без наявності поважних причин не виконав рішення компетентного органу від 07.11.2019 року, за яким відповідач зобов`язувався покинути територію України не пізніше 05.12.2019 року, що свідчить про порушення останнім чинного законодавства України, окрім того, враховуючи, що на час судового розгляду справи відсутні докази щодо оскарження відповідачем рішення Фортечного відділу у м.Кропивницький ЦПМУ ДМС від 02.06.2026 року про його примусове видворення за межі України, враховуючи, також, що строк затримання відповідача громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» на підставі рішення Подільського районного суду м.Кропивницького від 09 червня 2026 року закінчується 02 липня 2026 року, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для продовження строку затримання відповідача громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», з метою забезпечення примусового видворення за межі України, терміном на один місяць.

При цьому, відповідно до ч.18 ст.289 КАС України на час розгляду судом першої та апеляційної інстанцій справи по суті позовних вимог і до набрання рішенням суду законної сили іноземець або особа без громадянства утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Крім того, щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а також приймаючи до уваги положення ч.19 ст.289 КАС України, за якими за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених ст.289 КАС України судовий збір не сплачується, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 289, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі України, - задовольнити частково.
Продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», з метою забезпечення примусового видворення за межі України, терміном на один місяць.
Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.295 КАС України.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд.
Суддя Подільського 
районного суду 
міста Кропивницького Лілія Андріївна Іванова