02.07.2026 
ЄУН 337/1543/26
2/337/1422/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді – Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Туяк О.К.
позивачки – ОСОБА_1 
представника позивачки – адвоката Мосіної О.В.
відповідача – ОСОБА_2 
представника відповідача – адвоката Абдуллазаде Л.Р.к
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років,
ВСТАНОВИВ:
11.03.2026 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який мотивувала тим, що з відповідачем вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з травня 2022 до травня 2025. У цих відносинах у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення стосунків з відповідачем проживає разом з нею. У зв`язку з тим, що вона здійснює постійний догляд за дитиною, то не має можливості повноцінно працювати та отримувати стабільний дохід і відповідно її матеріальне становище є складним. Відповідач як батько дитини в силу приписів ст.84,91 СК України може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, інших матеріальних зобов`язань не має.
Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х років.
Ухвалою суду від 16.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
01.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Абдуллазаде Л.Р.к про перехід із спрощеного до загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07.04.2026 вказане клопотання залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його подання.
06.07.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Абдуллазаде Л.Р.кнадійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що за змістом ст.75,76,91 СК України аліментні зобов`язання на утримання одного із подружжя виникають за сукупності певних умов, а саме, перебування в зареєстрованому шлюбу або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу, тривалість спільного проживання, непрацездатність одного з подружжя, потреба в матеріальній допомозі, нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Позивачка в цій справі не довела факту тривалого проживання з відповідачем, враховуючи, що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, а також того, що вона потребує матеріальної допомоги і відповідач має змогу її надавати. При цьому, слід врахувати, що з відповідача наразі стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.03.2026 і до повноліття дитини. Твердження позивачки про те, що вона не має можливості працювати та отримувати стабільний дохід, є голослівними і спростовуються тим, що позивачка є працездатною, офіційно працевлаштована на посаді психолога в Запорізькій гімназії №45 та отримує стабільно щомісячний дохід. Крім того, позивачка має у власності нерухоме майно – 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та 1-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яку здає в оренду та отримує від цього додатковий дохід. Вказане спростовує доводи позивачки про потребу в матеріальній допомозі. Щодо матеріального стану відповідача, то він офіційно працює на посаді сторожа в ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» та розмір його заробітної плати в березні 2026 склав 13119,85грн. Крім того, на утриманні відповідача перебувають мати ОСОБА_5 , 1959р.н., яка є пенсіонером похилого віку, єдиним джерелом її доходу є пенсія, яка не може забезпечити усі її побутові потреби, а також сестра ОСОБА_2 , 1985р.н., яка є безробітною. Вони втрьох зареєстровані та фактично проживають за однією адресою. Враховуючи дохід відповідача, який залишається після сплати аліментів на утримання малолітнього сина, утримання непрацездатної матері, безробітної сестри, його розміру вкрай недостатньо для забезпечення особистих побутових потреб і відповідно у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу позивачці. Просять в позові відмовити повністю. 
13.04.2026 до суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вона заявлені позовні вимоги підтримала повністю, доводи відповідача вважає безпідставними та недоведеними. Зокрема, зазначила, що її позов ґрунтується на вимогах ч.2 ст.91 СК України, а не ч.1 ст.91 СК, на яку вказує відповідач та його представник. Згідно з ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебували у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до ч.2-4 ст.84 та ст.86,88 цього Кодексу. Отже, не перебування у зареєстрованому шлюбі не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В даному випадку вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_6 . Дитина проживає разом з нею і відповідно вона має право на утримання від відповідача як батька дитини, незалежно від свого матеріального стану. Той факт, що вона працює і має у власності квартири не позбавляє її права на отримання допомоги від відповідача. Вона змушена була працювати, щоб забезпечувати дитину та себе, оскільки відповідач після припинення фактичних шлюбних відносин не надавав будь-якої матеріальної допомоги ні дитині, ні їй. Крім того, навіть працюючи, вона не має можливості повноцінно забезпечувати себе і дитину. Доводи відповідача про те, що вона отримує дохід від здачі квартири в оренду, не підтверджені належними, допустимими доказами та не відповідають дійсності. В зазначеній квартирі безоплатно проживають її рідні, які є внутрішньо переміщеними особами. Доводи відповідача про те, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, також не відповідають дійсності. Відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату близько 13тис.грн.. Але це не відображає його реального матеріального стану, оскільки з 2022 року він неофіційно працює в сервісному центрі «Мастер Кава» та отримує додатковий дохід, який не оподатковується та не відображається офіційно. Також в 2023 році відповідач придбав вартісний автомобіль «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_1 . Хоча він і зареєстрований на сестру відповідача, але фактично знаходиться в його користуванні. Отже, фактично відповідач приховує свої реальні доходи. Крім того, його сестра є повнолітньою та працездатною особою. Не працювати це її власний вибір, що не підставою для покладання на відповідача обов`язку з її утримання. Мати відповідача є особою пенсійного віку та отримує пенсію. Надані відповідачем фотознімки та квитанції підтверджують здійснення витрат на утримання саме дитини, що не обставино, яка підлягає доказуванню цій справі, отже є неналежними доказами. Крім того, добровільне надання дитині матеріальної допомоги є обов`язком відповідача, що не звільняє його від обов`язку надавати допомогу їй як матері, з якою проживає дитина до 3-х років. Надані відповідачем квитанції про здійснення на її картку переказів грошових коштів стосуються періоду 2024 року, коли вони ще проживали разом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Таким чином, просила позов задовольнити повністю.
20.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Абдуллазаде Л.Р.кнадійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона відповідача підтримала викладені у відзиві на позов доводи щодо безпідставності та недоведеності позовних вимог. Жодних доказів того, що відповідач має неофіційні доходи та придбав в 2023 автомобіль, позивачем не надано. Просили позові відмовити повністю. 
23.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Абдуллазаде Л.Р.к надійшла заява/клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
В судовому засіданні 10.06.2026 ухвалою суду, постановленою на місці, в задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки заявлені свідки є близькими родичами відповідача (матір та сестра), тому їх показання щодо перебування на утриманні відповідача можуть мати суб`єктивний та заінтересований характер, а вказана обставина може бути доведена іншими належними та допустимими доказами, а не показаннями цих осіб як свідків. Крім того, вказане клопотання подано з порушенням строку та порядку, встановлених ст.83 ЦПК України.
Також 23.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Абдуллазаде Л.Р.к надійшла заява/клопотання про витребування доказів – з ГУ ДПС в Запорізькій області інформації про розмір отриманих позивачкою ОСОБА_1 доходів за період з 03.04.2025 до 03.04.2026. Одночасно представник заявила клопотання про поновлення строку на подання вказаного клопотання, пославшись на те, що вона самостійно зверталась до вказаного державного органу з приводу отримання відповідної інформації, про що зазначала у відзиві на позов. Однак в наданні інформації їй було відмовлено, тому необхідність витребування судом додаткових доказів виникла після отримання відповіді ГУ ДПС в Запорізькій області про відмову в задоволенні її адвокатського запиту.
В судовому засіданні 10.06.2026 ухвалою суду, постановленою на місці, поновлено представнику відповідача процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів та частково задоволено вказане клопотання, а саме ухвалено витребувати відповідну інформацію шляхом самостійного повного доступу суду до Державного реєстру платників-податків.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Мосіна О.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просили позов задовольнити повністю. Додатково представник зазначив, що позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст.84 та ч.2 ст.91 СК України, згідно з якими жінка, яка не перебувала у шлюбі з чоловіком, має право на утримання від нього у разі проживання з нею дитини до 3-х років. Таке право жінка має незалежно від свого матеріального стану. Отже, наявність у позивачки доходів у вигляді заробітної плати та нерухомого майна не впливають на вирішення спору. Обов`язковому доведенню підлягає лише можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. В даному випадку відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не має матеріальної можливості надавати позивачці матеріальну допомогу до досягнення їх сином 3-х років. Його доводи про перебування у нього на утриманні непрацездатної матері та непрацюючої повнолітньої сестри є недоведеними та безпідставними. Інші доводи не спростовують позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник – адвокат Абдуллазаде Л.Р.к в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, викладених в заявах по суті. Позовні вимоги вважають недоведеними та безпідставними.
Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно з ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. 
Так, згідно з ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
В цій справі суд встановив, що сторони з травня 2022 до травня 2025 перебували у фактичних подружніх відносинах, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
Після припинення фактичних подружніх відносин сторони проживають окремо, малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю – позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані обставини сторонами не оспорювались, у зв`язку з чим в силу правил ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню іншими засобами.
Згідно з судовим наказом Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2026 №2-н/337/284/2026, ЄУН 337/1454/26 з відповідача ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з 09.03.2026 і до повноліття дитини. 
Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований сторожем в ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» та йому нарахована заробітна плата в лютому 2026 в розмірі 3748,53грн, в березні 2026 – 13119,85грн.
В судовому засіданні сторони не заперечували, що аліменти на малолітньої дитини ОСОБА_6 утримуються із заробітної плати відповідача в порядку примусового виконання судового наказу і їх фактичний розмір становить приблизно 3тис.грн. щомісячно. Інших неповнолітніх дітей, а також будь-яких аліментних зобов`язань відповідач не має.
Вказані обставини також не підлягають доказуванню іншими засобами в силу правил ст.82 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . 
За цією ж адресою згідно з копіями паспортів громадянина України зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які за поясненнями відповідача є відповідно його матір`ю та сестрою. Матір відповідача ОСОБА_5 є пенсіонеркою за віком. Позивачка ОСОБА_1 вказаного не оспорювала.
Крім того, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 має у власності дві квартири в м.Запоріжжі – 3-кім зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,натну за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована та фактично проживає разом з малолітнім сином, 1-кімнатну за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела та суми доходів від 10.06.2026 позивачка ОСОБА_1 в період 2 кв-л 2025 – 2 кв-л 2026 (по квітень включно) мала дохід від Правобережного відділу освіти Департаменту освіти та науки ЗМР у вигляді заробітної плати: нараховано за цей період 192 492,96грн, утримано податків 34648,75грн, до виплати 157844,21грн, що в середньомісячному розмірі становить близько 12тис.грн. 
Також від Департаменту соціального захисту населення ЗМР (з липня 2025 - від ГУ ПФУ в Запорізькій області) позивачка в зазначений період отримала соціальну виплату з відповідних бюджетів в розмірі 860,00грн щомісячно, від ПрАТ «ЗЕРЗ» в квітні 2026 - аліменти в розмірі 3054,02грн.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ОСОБА_1 законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.
Суд виходить з того, що право жінки, яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, на утримання у разі проживання з нею дитини є особливим видом права подружжя на утримання. За змістом ч.2,4 ст.84, ч.2 ст.91 СК України таке право виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з жінкою дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. 
При цьому, в силу вказаних положень закону таке право жінка, з якою проживає дитина, має незалежно від того, що вона працює, та незалежно від її матеріального становища.
В цій справі судом достовірно встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення між сторонами фактичних подружніх відносин проживає з матір`ю – позивачкою ОСОБА_1 .
Отже, позивачка ОСОБА_1 в силу приписів ч.2,4 ст.84, ч.2 ст.91 СК України має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, що вона працює, та незалежно від її матеріального становища. 
У зв`язку з цим суд відхиляє як безпідставні доводи сторони відповідача про відсутність у позивачки потреби в матеріальній допомозі відповідача, оскільки вона отримує заробітну плату та має у власності дві квартири.
Як вже зазначалось, доведення перед судом матеріального стану жінки, з якою проживає дитина до трьох років, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить їй незалежно від цієї обставини.
Також суд відхиляє доводи сторони відповідача про недоведеність факту тривалого спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу та непрацездатності позивачки, що на думку представника відповідача є необхідним для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки згідно з вимогами ч.2 ст.75 та ч.1 ст.91 СК України.
В даному випадку, як вже зазначалось судом, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу права позивачки як жінки, з якою проживає дитина до трьох років, на утримання від відповідача як батька цієї дитини до досягнення нею трьох років, та відповідно регулюються ч.2 ст.91 та ч.2,4 ст.84 СК України, а не ч.2 ст.75 та ч.1 ст.91 СК України, на які посилається представник відповідача.
Крім того, суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 може надавати позивачці матеріальну допомогу, оскільки здоровий, працездатний, офіційно працює і має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, інших неповнолітніх дітей та будь-яких аліментних зобов`язань перед третіми особами не має.
Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перебування відповідача у скрутному матеріальному становищі та відсутності можливості надавати позивачці матеріальну допомогу до досягнення малолітнім сином трьох років відповідач та його представник суду не надали.
Їх доводи про перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері та непрацюючої повнолітньої сестри є безпідставними та недоведеними. Сам по собі факт реєстрації та проживання відповідача та його матері і сестри за однієї адресою не свідчить про здійснення відповідачем витрат на утримання вказаних осіб. 
Фактично з пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що його матір ОСОБА_5 отримує пенсію за віком, його сестра ОСОБА_2 є працездатною, але не працює за власним волевиявленням. 
Доказів того, що відповідач вимушений нести витрати на допомогу матері та сестрі через відсутність/недостатність у останніх власних коштів, суду не надано.
Також відповідач та його представник не надали доказів здійснення будь-яких інших витрат, крім сплати аліментів на утримання малолітньої дитини сторін, які б вказували на скрутне матеріальне становище відповідача.
Надані останніми чеки на придбання продуктів харчування, квитанції про здійснення відповідачем на картку позивачки грошових переказів та фотознімки із зображенням малолітньої дитини в даному випадку не є належними доказами, оскільки не стосуються обставин, які підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч.2,4 ст.84, ч.2 ст.91 СК України. Крім того, чеки та квитанції датовані періодом, коли сторони, за їх поясненнями, проживали разом однією родиною.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання позивачки ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
При визначенні такого розміру аліментів, суд керується принципами верховенства права, законності, справедливості, розумності та пропорційності, а також враховує вік та стан здоров`я відповідача, розмір його заробітної плати, з якої утримуються аліменти на малолітнього сина, їх розмір, відсутність у нього інших утриманців, а також наявність у позивачки доходу у вигляді заробітної плати, з якого вона в силу принципу рівності батьківських обов`язків також здійснює витрати на утримання малолітнього сина.
Заявлений позивачкою розмір аліментів -1/4 частина від доходу відповідача суд вважає завищеним.
Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Згідно з ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка в силу закону звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1331,20грн.
Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів. 
Керуючись ст.7,ч.2,4 ст.84,ч.2 ст.91 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно, починаючи з 11.03.2026 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь держави (Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код ЕДРПОУ отримувача: 37993783; Номер рахунку отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в сумі 1331,20грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова