Єдиний унікальний номер судової справи 462/7336/26 
Номер провадження 3/462/2556/26

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі – УПП у Львівській області), електронна пошта: lviv@patrol.police.gov.ua, місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ),   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відомостей про притягнення раніше до адміністративної відповідальності немає, відомостей про наявність встановлених законодавством України пільг немає (дані щодо особи зазначено згідно протоколу),

за ознаками вчинення правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), -

встановив:

І. Рух справи
УПП у Львівській області, 20.08.2026 року (вх. № 22925) звернулося у Залізничний районний суд м. Львова із матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Галайко Н. М.

ІІ. Опис обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення

2.1. Щодо протоколу серії ЕПР1 № 748268 від 17.08.2026 року
Згідно вказаного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , 17.08.2026 року о 20 год. 45 хв. за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 92 керував транспортним засобом «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується оглядом у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 аrhe 0184, результат – 0,52‰, номер тесту – 2272. З результатом погодився, від керування транспортного засобу відсторонений.

2.2. Правова кваліфікація діяння
Так,  ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (далі – ПДР). Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені при складанні протоколу.

ІІІ. Правова позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 будучи належно та завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом скерування судових повісток на його адресу вказану у протоколі, у судове засідання не з`явився.
Окрім цього, інформація щодо часу та місця розгляду зазначеної справи розміщувалась на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://zl.lv.court.gov.ua.
Окремо, суд приймає до уваги, що 25.08.2026 року (вх. № 23280) ОСОБА_1 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП із додатками.
Враховуючи, що за правилами ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, тому суд на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП вважає можливим розглядати дану справу за відсутності особи щодо якої складено протокол.
Так, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Така позиція суду узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України» (заява № 36665/02), яке набуло статусу остаточного та відповідно до якого у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. ЄСПЛ неодноразово наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ІV. Щодо правової позиції сторони захисту
Уповноважений захисник ОСОБА_1 – адвокат Мотринець І. М. у судовому засіданні надав усні пояснення щодо обставин справи, просив суд провадження у справі закрити.
Окремо, суд приймає до уваги, що 10.09.2026 року уповноважений захисник ОСОБА_1 – адвокат Мотринець І. М. подав до суду письмові пояснення по суті справи із додатками.
Так, із змісту вказаних пояснень вбачається зокрема, що при прийнятті рішення у справі просить врахувати: значну невідповідність температурного режиму зафіксованого метеостанцією РЦГМ у м. Львові з показниками температури зафіксованої алкотестером, що свідчить про технічну несправність приладу, (відомості про температурний режим містяться у справі). Окремо зазначає, що з роздруківки тесту № 2272 від 17.08.2026 року о 20 год. 49 хв., замір вмісту алкоголю у повітрі, яке видихалося, здійснювався газоаналізатором Alcotest Drager 6820 при зафіксованій приладом температурі навколишнього середовища +27,0 °С. Проте, відповідно до наданої інформації на адвокатський запит від 01.09.2026 року щодо температурних режимів повітря станом на 17.08.2026 року о 20 год. 49 хв. ДСНС України ЛЬВІВСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР З ГІДРОМЕТЕОРОЛОГІЇ (Львівський РЦГМ) із доданою таблицею спостережень авіаційної метеорологічної станції «Львів» зазначає, що фактична температура повітря 17.08.2026 року у м. Львові о 21 год. 00 хв. становила +18,6 С. Таким чином, безпосередньо у момент проведення огляду ОСОБА_1 о 20 год. 49 хв., фактична температура повітря становила + 18,6 °C. Викривлення показника внутрішнього температурного датчика приладу Alcotest Drager 6820 (прилад № ARHE 0184, тест № 2272) становить 8,4 °C. Згідно з технічними характеристиками газоаналізаторів Alcotest Drager 6820 та усталеною судовою практикою, зокрема, згідно постанов апеляційних судів у аналогічних справах, кваліфікованих за ст. 130 КУпАП, показники температури середовища є критичними для роботи електрохімічного сенсора та коректного розрахунку об`єму повітря, яке видихається. Фіксація приладом температури +27,0 °С при реальних +18,6 °С свідчить про перегрів внутрішніх елементів приладу, технічну несправність його сенсорного блоку або порушення працівниками поліції умов зберігання й експлуатації приладу. Таким чином, вважає, що встановлений температурний збій викривив результат вимірювання вмісту етанолу у повітрі, яке видихав ОСОБА_1 під час тестування, та призвів до відображення хибного показника у 0,52 ‰, що позбавляє чек тесту № 2272 статусу належного та допустимого доказу в розумінні ст. 251 КУпАП. Окрім цього, зазначає, що відповідно до медичної довідки форми № 027/о від 03.09.2026 року, долученої до даного клопотання, ОСОБА_1 перебуває під медичним наглядом закладу охорони здоров`я та хворіє протягом останніх 6-ти років на: цукровий діабет II типу в стадії декомпенсації, хронічний гепатит в стадії нестійкої ремісії, хронічний панкреатит в стадії нестійкої ремісії, гіпертонічну хворобу II-го ступеню, порушення процесів дезінтоксикації, а також супутні захворювання шлунково-кишкового тракту. Медична причина хибного показника приладу Alcotest Drager 6820 № ARHE 0184 0,52 ‰ під час тестування ОСОБА_1 17.08.2026 року: Клінічна медицина визначає, що порушення метаболізму вуглеводів при цукровому діабеті призводить до ацетонемії/кетоацидозу – накопичення в організмі кетонових тіл (зокрема ендогенного ацетону), які активно виділяються через альвеолярний повітряний простір легень при видиху. Дезінтоксикація – це процес знешкодження та швидкого виведення шкідливих, отруйних або токсичних речовин із людського організму. При порушенні цього процесу, як це встановлено в ОСОБА_1 , шкідливі речовини накопичуються в організмі, викликають процеси бродіння, продуктом якого є алкоголяти. Електрохімічний сенсор Drager 6820 при наявності у видиху високих концентрацій ацетону, інших шкідливих речовин, продуктів бродіння, реагує на ці молекули аналогічно до етанолу. У поєднанні з температурним перегрівом датчика, а саме +27, 0 °C (при фактичній температурі 18, 6 °C), що зафіксовано в роздруківці, і відповідно викликало хибне спрацювання сенсора та видало показник 0, 52 ‰.

V. Позиція суду
Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.
Адміністративне провадження є не формальною процедурою, а дієвим інструментом забезпечення захисту прав, свобод і законності у суспільстві. Закон встановлює його основне призначення – не лише реагування на факти порушень, а й запобігання їхнім наслідкам, формування правової культури і поваги до норм, що регулюють суспільні відносини (ст. 1 КУпАП).
Водночас факт певної події сам по собі не є підставою для визнання правопорушення. 
Для настання адміністративної відповідальності необхідне одночасне встановлення трьох складових: протиправної дії або бездіяльності, вини особи – умисної або необережної, а також наявності шкоди або реальної загрози охоронюваним законом інтересам (ст. 9 КУпАП). Лише сукупність цих елементів створює правову основу для притягнення до відповідальності.
Таким чином, суд оцінює не просто фактичні обставини, а їхню правову природу, умови та характер, що впливають на кваліфікацію події. Такий підхід забезпечує збалансоване і справедливе застосування закону, що захищає права громадян і підтримує правопорядок.

VІ. Застосоване судом законодавство при розгляді справи (загальні принципи)
Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Як зазначено в ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.
При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.
Адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду, тощо.
Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

VІI. Досліджені у судовому засіданні докази
У даній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення зазначеного адміністративного правопорушення у судовому засіданні досліджено такі докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 748268 від 17.08.2026 року;
- тестування на алкоголь Drager mobile printer, alcotest 6820 прилад ARHE – 0184, з якого вбачається, що результат проведеного тесту № 2272 від 17.08.2026 року є позитивним – 0, 52‰;
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.08.2026 року;
- відеоматеріали;
- рапорт працівника поліції від 17.08.2026 року;
- постанова про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії № 7737243 від 17.08.2026 року та інші матеріали справи. 

VІII. Щодо вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП
Положеннями п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам роз`яснено, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Диспозицією ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - передбачає адміністративну відповідальність.
Отже об`єктивна сторона ч. 1 ст. 130 КУпАП характеризується такими діяннями: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів та 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну Поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
У п. 1.9 ПДР становлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно положень п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. п. «а» п. 2.9 ПДР водієві забороняється  керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 3 ч. 1 зазначеної Інструкції ознаками алкогольного (наркотичного) сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Пунктом 6 ч. 1 визначено, що огляд проводиться двома альтернативними способами: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані, зокрема, алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Так, поліцейський зобов`язаний запропонувати водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, провести такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я.
Згідно п. 22 Р. ІІІ Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Серед іншого необхідно вказати, що п. 3.5 Р. ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.
Згідно вказаної Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відео реєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото - і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.
За загальним правилом, відповідно до положень ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
У справі Проніна проти України, № 63566/00 від 18.07.2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Окрім цього, необхідно приймати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Також, як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

IX. Висновки суду
Так, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
При цьому у процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Юридичний склад адміністративного правопорушення – це передбачена нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення. Отже, склад правопорушення містить чотири необхідні елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт та суб`єктивну сторону правопорушення.
Повнота і цілісність цієї системи є необхідною умовою для притягнення особи до юридичної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є правопорушенням.
Суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є водій транспортного засобу, а обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - є саме керування транспортним засобом.
Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Так, під час розгляду справи судом досліджено, у тому числі відеозаписи, що містяться у матеріалах справи.
Cуд вважає необхідним зазначити, що до матеріалів справи долучено один диск із відеозаписами: clip-0.mp4, clip-1.mp4, clip-2.mp4, clip-3.mp4, clip-4.mp4, clip-5.mp4, clip-6.mp4, clip-7.mp4. 
9.1. Щодо недоведеності факту керування транспортним засобом
Як вбачається із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів на них зафіксовано подію у вечірній період доби 17.08.2026 року за наслідками розгляду справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відео із місця вказаної події розпочинається із того, коли працівники поліції вже здійснюють комунікацію з особою біля зупиненого транспортного засобу. Суд констатує, що надані відеоматеріали не містять безпосередньої фіксації моменту руху (керування)  ОСОБА_1  автомобілем «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 або процесу його зупинки інспекторами. 
Зі змісту розмови встановлено, що водій не був поінформований про причину зупинки, а поліцейським було лише задекларовано факт руху без увімкненого ближнього світла фар (п. 19.1 ПДР). За умови фрагментарності відеозапису, який не відображає початок події, факт керування особою транспортним засобом не підтверджений належними та допустимими доказами, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Суд констатує, що надані відеоматеріали не містять безпосередньої фіксації моменту руху (керування) ОСОБА_1 автомобілем «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 або процесу його зупинки інспекторами. За умови відсутності доказів, які б фіксували транспортний засіб у русі під керуванням ОСОБА_1 , факт керування особою транспортним засобом не є підтвердженим належними та допустимими доказами. Оскільки керування є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, відсутність підтвердження цього факту виключає склад вказаного адміністративного правопорушення.
9.2. Щодо ідентифікації технічних засобів
При дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 748268 суд встановив суттєві недоліки у частині фіксації доказової бази технічними засобами:
-відсутність належної ідентифікації пристроїв: у п. 10 протоколу у графі «Технічний засіб відеозапису» зазначено номер: 470154, 471903. Проте суд наголошує, що у протоколі не вказана марка та модель технічних пристроїв, за допомогою яких здійснювався запис, відсутні відомості про їх сертифікацію та місце розміщення. Суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду від 15.11.2018 року (справа № 524/5536/17), згідно з якою відеозапис не може вважатися належним доказом, якщо протокол не містить посилань на конкретний технічний засіб (марку, модель), яким здійснено запис.
9.3. Щодо порушення права на захист та застосування доктрини «плодів отруєного дерева»
При правовій оцінці процедури збору доказів у даному провадженні, суд встановив істотне ігнорування базових процесуальних гарантій особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, обов`язок щодо роз`яснення прав не є формальним елементом оформлення протоколу, а виступає імперативною вимогою закону та фундаментом справедливого розгляду справи.
Дослідженими у судовому засіданні відеозаписами встановлено, що з моменту першого контакту працівників поліції з ОСОБА_1 і до моменту пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, з відео не вбачається, що особі було роз`яснено її процесуальні права у повному обсязі. Зокрема, матеріали відеофіксації не містять підтвердження роз`яснення права на професійну правничу допомогу, права не свідчити проти себе, а також права надавати пояснення та заявляти клопотання. Більше того, на відео зафіксовано, що поліцейські одразу перейшли до підозри у вчиненні правопорушення та пропозиції пройти тест, оминувши обов`язкову стадію роз`яснення прав, яка має передувати будь-яким технічним чи медичним маніпуляціям. 
Враховуючи сукупність виявлених дефектів – відсутність доказів керування транспортним засобом, фрагментарність відеозапису (порушення принципу безперервності), технічну непридатність частини відеофайлів для дослідження, порушення стадійності огляду в медичному закладі та ігнорування обов`язку щодо роз`яснення процесуальних прав – суд вважає за необхідне застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» (fruits of the poisonous tree).
Зміст цієї доктрини, сформульованої у практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Гефген проти Німеччини», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»), полягає у тому, що якщо джерело отримання доказів є неналежним та процесуально дефектним, то всі подальші фактичні дані, отримані на його основі, є автоматично недопустимими.
Суд наголошує, що якщо первинний етап ініціювання процесуальної дії та фіксації обставин відбувся за відсутності належного технічного та процедурного забезпечення, то всі наступні похідні дані, що випливають із цих дій, є юридично нікчемними. Вказані докази не можуть бути покладені в основу обвинувального рішення, оскільки вони є прямим результатом («плодами») початково незаконних або процедурно дефектних дій суб`єкта владних повноважень. Будь-яке інше тлумачення легітимізувало б можливість доведення вини особи на підставі доказів, отриманих із суттєвим порушенням гарантованих законом процедур, що суперечить принципу верховенства права.
Сукупність виявлених порушень не є формальними, а такими, що унеможливлюють встановлення фактичних обставин події та перевірку достовірності доказів, що в свою чергу виключає можливість покладення їх в основу обвинувального рішення.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що використання доказів, які не дозволяють належним чином перевірити їх зміст та достовірність, порушує принцип справедливого судового розгляду, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема рішення у справах «Бочаров проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»). За відсутності чіткої, безперервної та зрозумілої фіксації процесуальних дій сумніви щодо доведеності вини особи не можуть тлумачитися проти неї.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки, за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. russia» та «Karelin v. russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Інших доказів, працівниками поліції, для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано. 
Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої у ст. 62 Конституції України – презумпції невинності.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
А згідно вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.
За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom).
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, суд дійшов висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

X. Судові витрати
Згідно вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Водночас ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП не вбачається підстав для стягнення судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст. 1, 9, 23, 33, 130, 247, 266, 276-285, 294 КУпАП, суд -

ухвалив:

1. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП – закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

2. Порядок оскарження постанови суду
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя/підпис/      
Згідно з оригіналом.
Суддя:        Н. М. Галайко