Справа №592/3144/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2164/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Сізова Д.В.,
за участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Костенка В.Г., у місті Суми, повний текст складений 16 квітня 2026 року,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
26 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 193 270 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 червня 2025 року між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі, відповідно до вимог законодавства про електронну комерцію. На виконання вимог вказаного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 75 000 грн, які були перераховані на банківську картку відповідача.
Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, здійснив лише часткове погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 16 лютого 2026 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 193 270 грн, яка складається з основного боргу, нарахованих процентів, процентів за прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України та комісії.
Позивач вказує, що часткова сплата відповідачем коштів свідчить про визнання ним факту укладення договору та наявності боргу. Умови договору, зокрема щодо нарахування процентів і комісії, відповідають вимогам чинного законодавства, а проценти після закінчення строку дії договору не нараховувалися.
Посилаючись на норми цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості в повному обсязі, а також заявляє клопотання про витребування у банківської установи доказів, що підтверджують перерахування кредитних коштів та належність банківського рахунку відповідачу.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місцезнаходження: м. Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) 193 270 грн 00 коп. заборгованості, 2 662 грн 40 коп. відшкодування витрат, а всього 195 932 грн 40 коп.
Суд першої інстанції встановив факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі, отримання відповідачем 75 000 грн та погодження умов кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав, тоді як відповідач належним чином кредит не повернув і сплатив його лише частково. 
Надані позивачем докази суд визнав належними і достатніми, а відповідач їх не спростував та відзиву не подав. Відтак суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору.
З огляду на це суд визнав позов обґрунтованим і вирішив стягнути з відповідача 193 270 грн заборгованості та 2 662,40 грн судових витрат, задовольнивши позов у повному обсязі.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки фактично не отримував судових повісток і перебував за межами України, що позбавило його можливості подати відзив та докази.
Крім того, апелянт вказує на неповне з`ясування судом обставин справи, зокрема відсутність належної перевірки розрахунку заборгованості та правомірності нарахувань.
Також посилається на неправомірність умов договору, зокрема надмірність процентної ставки (1% на день) та неврахування обмежень щодо нарахування санкцій під час воєнного стану. Звертає увагу на суперечності в доказах щодо дат укладення договору та перерахування коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що відповідач фактично не заперечує укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, здійснення платежів, порушення умов договору та наявність заборгованості, а тому ці обставини є визнаними та не потребують доказування. Крім того, такі обставини були встановлені й судом першої інстанції.
Позивач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування процентів. Посилається на те, що проценти нараховані відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України та умов кредитного договору, якими передбачено застосування зниженої та стандартної процентних ставок залежно від дотримання позичальником графіка платежів. На його думку, застосування стандартної процентної ставки у разі порушення графіка платежів не є односторонньою зміною умов договору чи збільшенням процентної ставки, а є реалізацією погоджених сторонами умов кредитування.
Також позивач зазначає, що збільшення загальної вартості кредиту є наслідком неналежного виконання відповідачем графіка платежів, оскільки проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за тілом кредиту. Якби відповідач здійснював платежі відповідно до погодженого графіка, загальна вартість кредиту відповідала б орієнтовній вартості, визначеній договором. При цьому відповідач не надав належних доказів повного та своєчасного виконання своїх зобов`язань чи відсутності заборгованості.
Позивач наголошує, що відповідач добровільно уклав кредитний договір, був належним чином ознайомлений з його умовами, підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, не був обмежений у часі для ознайомлення з договором, не звертався із вимогами про його розірвання чи визнання недійсним, а всі істотні умови кредитування були викладені безпосередньо у кредитному договорі. Крім того, проценти за кредитним договором після закінчення строку кредитування не нараховувалися, а незмінність суми боргу після завершення строку дії договору пояснюється особливостями автоматичного формування розрахунку заборгованості.
Окремо позивач зазначає, що проценти за користування кредитом є платою за правомірне користування кредитними коштами, а не неустойкою чи мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У зв`язку з цим, на його думку, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статей 549, 625 ЦК України, статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також правові висновки Конституційного Суду України щодо можливості зменшення неустойки. Позивач стверджує, що чинне законодавство не наділяє суд повноваженнями зменшувати суму договірних процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов договору.
На підтвердження своєї правової позиції позивач посилається на численні постанови Верховного Суду та апеляційних судів, у яких, на його думку, сформовано висновок про правомірність нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору, неможливість їх судового зменшення як плати за користування кредитом та незастосування до таких процентів положень законодавства, що регулюють неустойку чи відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 червня 2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 523918-КС-005 про надання кредиту в електронній формі, який підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-7591 (а.с.17-21).
За умовами вказаного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 75 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. Строк кредиту – 16 тижнів, процентна ставка фіксована - 1 % за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту - 15 000 грн, строк дії договору - до 08 жовтня 2025 року.
18 червня 2025 року відповідачу направлено пропозицію (оферту) укласти Договір №523918-КС-005 про надання кредиту №523918-КС-005 (а.с.22).
18 червня 2025 року ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7591 прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір про надання кредиту №523918-КС-005 (а.с.28).
З підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів вбачається, що 18 червня 2025 року на картковий рахунок відповідача, вказаний в анкеті клієнта, перераховано грошові кошти в сумі 75 000 грн (а.с.35).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач здійснив часткову оплату за договором на загальну суму 18 980 грн. Разом із тим, станом на 16 лютого 2026 року заборгованість за кредитним договором за період з 18 червня 2025 року по 08 жовтня 2025 року становить 193 270 грн, яка складається з: 75 000 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 73 500 грн - суми прострочених платежів за процентами, 37 500 грн – сума заборгованості за процентами відповідно до ст. 625 ЦК України; 7 270 грн - суми простроченого платежу по комісії (а.с. 13).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
У матеріалах справи містяться копії договору про надання кредиту № 523918-КС-005 від 18 червня 2025 року, укладеного в електронній формі, а також оферти та акцепту цього договору, які містять відомості про їх підписання від імені ТОВ «Бізнес позика» кваліфікованим електронним підписом, а відповідачем – електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7591.
Особливості укладення договорів в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частинами третьою та шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного відповідно до статті 12 цього Закону, або шляхом вчинення інших дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Отже, кредитний договір, укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», є таким, що відповідає вимогам щодо письмової форми правочину та породжує для його сторін відповідні цивільні права й обов`язки.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Наведене дає підстави для висновку, що кредитний договір є обов`язковим для виконання його сторонами з моменту досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов та належного оформлення такого договору. При цьому позичальник зобов`язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти у розмірі, порядку і на умовах, визначених договором, а кредитодавець має право вимагати належного виконання відповідних зобов`язань. Розмір процентів, порядок їх нарахування та сплати визначаються за домовленістю сторін і є складовою змісту кредитного договору.
У цій справі відповідно до умов договору про надання кредиту № 523918-КС-005 від 18 червня 2025 року ТОВ «Бізнес позика» зобов`язалося надати ОСОБА_1 споживчий кредит у сумі 75 000 грн, а позичальник, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за видачу кредиту у порядку і на умовах, визначених договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (пункти 2.1, 2.2 договору). Строк кредитування сторонами визначено тривалістю 16 тижнів, строк дії договору - до 08 жовтня 2025 року, а датою повернення кредиту визначено 08 жовтня 2025 року (пункти 2.3, 2.8, 2.14 договору).
Умовами договору сторони погодили стандартну фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1 % на день, яка не може бути збільшена кредитодавцем в односторонньому порядку, а також комісію за видачу кредиту у сумі 15 000 грн, що нараховується одноразово у день видачі кредиту. Крім того, договором визначено орієнтовну загальну вартість кредиту у сумі 152 789,74 грн, загальні витрати за кредитом - 77 789,74 грн, орієнтовну реальну річну процентну ставку та денну процентну ставку (пункти 2.4–2.12 договору).
Договором також передбачено, що за умови своєчасного та повного внесення позичальником платежів відповідно до погодженого графіка проценти нараховуються за зниженою процентною ставкою. У разі несплати у повному обсязі чергового платежу та непогашення заборгованості протягом наступних семи діб, починаючи з восьмого дня прострочення, проценти надалі нараховуються за стандартною процентною ставкою до закінчення строку кредитування. При цьому сторони погодили графік платежів із визначенням строків сплати процентів, комісії та частини основної суми кредиту (пункти 4.2, 4.2.1, 4.2.2 договору).
Крім того, договором визначено, що кредит, проценти та інші платежі підлягають сплаті у безготівковій формі відповідно до погодженого графіка платежів, а датою виконання відповідного зобов`язання є дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця. У разі недостатності здійсненого платежу він зараховується у порядку черговості, встановленої статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» (пункти 4.3–4.5 договору).
За змістом статей 526, 629 ЦК України укладений сторонами договір є обов`язковим для виконання, а кожна із сторін зобов`язана належним чином виконувати прийняті на себе договірні зобов`язання відповідно до його умов.
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за договором про надання кредиту № 523918-КС-005 від 18 червня 2025 року, перерахувавши відповідачу кредитні кошти у сумі 75 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 , реквізити якої були зазначені ним під час оформлення кредиту. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, згідно з яким 18 червня 2025 року о 19 год. 07 хв. ТОВ «ПрофітГід», яке на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року здійснює переказ коштів за дорученням позивача, виконало платіж на користь відповідача за кредитним договором № 523918-КС-005 від 18 червня 2025 року.
Надана позивачем візуальна форма послідовності дій клієнта підтверджує, що відповідач увійшов до особистого кабінету, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, отримав індивідуальну оферту, підписав її шляхом використання одноразового ідентифікатора UA-7591, після чого підписаний договір, додатки до нього та Правила кредитування були направлені на електронну пошту відповідача та розміщені в його особистому кабінеті.
Таким чином, позивач виконав свій основний обов`язок щодо надання відповідачу кредитних коштів у порядку та на умовах, визначених договором, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок повернути отриманий кредит, сплатити проценти та інші передбачені договором платежі відповідно до погоджених сторонами умов.
Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав лише частково. Так, 02 липня 2025 року ним здійснено єдиний платіж у сумі 18 980 грн, який відповідно до умов договору був зарахований у рахунок погашення процентів за користування кредитом у сумі 11 250 грн та частини комісії за надання кредиту у сумі 7 730 грн. Після цього будь-яких інших платежів на виконання кредитного договору відповідач не здійснював, у зв`язку з чим залишок несплаченої комісії становив 7 270 грн, а заборгованість за кредитним договором продовжувала формуватися відповідно до його умов.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання умов договору про надання кредиту № 523918-КС-005 від 18 червня 2025 року ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачу кредитні кошти у сумі 75 000 грн. Відповідно до умов договору проценти за користування кредитом нараховувалися за стандартною фіксованою процентною ставкою 1 % на день, що становило 750 грн за кожний день користування кредитом. Одночасно у день видачі кредиту була нарахована передбачена договором комісія за видачу кредиту у розмірі 15 000 грн. Із розрахунку також убачається, що відповідач 02 липня 2025 року здійснив платіж у загальній сумі 18 980 грн, який був зарахований у рахунок сплати процентів за користування кредитом у сумі 11 250 грн та частини комісії у сумі 7 730 грн, у зв`язку з чим залишок несплаченої комісії становив 7 270 грн. Надалі платежі за кредитним договором відповідачем не здійснювалися, унаслідок чого проценти за користування кредитом продовжували нараховуватися відповідно до умов договору.
Із цього ж розрахунку вбачається, що станом на 16 лютого 2026 року позивач визначив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 193 270 грн, яка складається із 75 000 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 73 500 грн нарахованих процентів за користування кредитом, 7 270 грн несплаченої комісії та 37 500 грн нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, підтверджується належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростований. З огляду на це місцевий суд визнав розрахунок обґрунтованим та таким, що підтверджує наявність у відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі.
В апеляційній скарзі відповідач, не погоджуючись із зазначеними висновками суду, посилається, зокрема, на неправомірність нарахування процентів та штрафних санкцій. Зазначає, що передбачена договором процентна ставка у розмірі 1 % на день є надмірною та порушує принципи справедливості й добросовісності. Крім того, вважає, що під час дії воєнного стану законодавством України встановлено обмеження щодо нарахування штрафних санкцій за кредитними зобов`язаннями фізичних осіб, які суд першої інстанції не врахував. Також апелянт стверджує, що суд не перевірив належним чином обґрунтованість поданого позивачем розрахунку заборгованості.
Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги і зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості підлягає перевірці не лише на предмет його арифметичної правильності, а й щодо відповідності нарахованих складових заборгованості положенням кредитного договору та чинного законодавства, зокрема в частині нарахування процентів після спливу встановленого договором строку кредитування та застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України.
Зокрема, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за комісією.
Згідно із частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за надання, обслуговування і повернення кредиту.
Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена комісія, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати таку плату є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Враховуючи відсутність у кредитному договорі переліку додаткових та супутніх послуг, пов`язаних з наданням, обслуговуванням чи поверненням кредиту, за які встановлено комісію, колегія суддів доходить висновку, що стягнення з відповідача комісії за видачу кредиту є неправомірним.
У цій справі відповідно до пункту 4.5 договору у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі така сума погашає вимоги кредитодавця у порядку черговості, визначеному статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції повинен був зарахувати фактично сплачені відповідачем 7 730 грн у рахунок погашення основної суми кредиту відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», а також відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення несплаченої комісії у розмірі 7 270 грн. 
Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача процентів, передбачених статтею 625 ЦК України.
Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції стягнув з відповідача 37 500 грн процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України на підставі пункту 7.5 договору.
Водночас апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Наведена норма є спеціальною та підлягає застосуванню до правовідносин, що виникають із кредитних договорів, у тому числі договорів про споживчий кредит. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що встановлене пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільнення поширюється саме на відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, за прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами (див. постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22, від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 та від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22).
Оскільки спір виник із договору про споживчий кредит, укладеного 18 червня 2025 року, а проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, нараховані за період дії воєнного стану, правові підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.
За таких обставин суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 37 500 грн процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, а також наявність у нього обов`язку щодо їх повернення та сплати процентів за користування кредитом. Водночас місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за комісією та процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки не врахував положення Закону України «Про споживче кредитування», пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та відповідні правові висновки Верховного Суду.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з пунктами 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, однак неправильно застосував норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії та процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив позов у цій частині.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Зокрема, стягувана сума за тілом кредиту 75 000 грн підлягає зменшенню на суму сплаченої відповідачем частини комісії 7 730 грн. Сума заборгованості відповідача за комісією 7 270 грн, а також сума заборгованості за відсотками відповідно до статті 625 ЦК України стягненню не підлягають.
Отже, стягненню з відповідача підлягає сума 140 770 грн 00 коп., у тому числі: 67 270,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 73 500,00 грн заборгованості за процентами.
Також, рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні в частині розподілу судових витрат.

Висновки суду щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 193 270 грн. За висновками апеляційного суду, стягненню підлягає сума 140 770 грн, що становить 72,8% від розміру позовних вимог.
На підставі статті 141 ЦПК України відшкодуванню відповідачем підлягає судовий збір в сумі 2662,40 грн х 72,8% = 1938,22 грн.
Також, враховуючи, що при поданні апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір в сумі 3993,60 грн, оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на 27,2%, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1086,25 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місцезнаходження: м. Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місцезнаходження: м. Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) 140 770 грн 00 коп.заборгованості, у тому числі: 67 270,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 73 500,00 грн заборгованості за процентами, 1 938 грн 22 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини вимог відмовити».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місцезнаходження: м. Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1086 грн 25 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: А.П. Сидоренко 

Д.В. Сізов