ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/17061/25
адміністративне провадження № К/990/24542/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І., 
суддів: Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції адміністративну справу №380/17061/25
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2025, ухвалене судом у складі головуючого судді Мартинюка В.Я.
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючого судді - Затолочного В.С., суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ 
1. В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.07.2025 № 716 в частині відмови у здійсненні обчислення та виплати пенсії за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) з урахуванням довідки від 10.07.2025 №41 про складові заробітної плати станом на 31.12.2023 для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданої Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області;
зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області здійснити з 11.07.2025 обчислення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII з урахуванням довідки від 10.07.2025 №41 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданої Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Як особа, яка має право на пенсію за віком відповідно до стаття 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ), вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до цього Закону, додавши до неї довідку Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про складові заробітної плати станом на 31.12.2023 для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), однак ГУ ПФУ в Запорізькій області (визначене за принципом екстериторіальності для розгляду її заяви) відмовило у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII з урахуванням зазначеної довідки, посилаючись на те, що Закон № 889-VIII не передбачає перерахунку пенсій державних службовців, чим, на думку позивачки, порушило її право на належне пенсійне забезпечення.
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2025, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026, відмовлено у задоволенні позовних вимог.
3. 28.05.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026 у справі № 380/17061/25 за вищевказаним позовом, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, позивачка просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
4. Верховний Суд ухвалою від 26.06.2026 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
5. 08.07.2026 до Верховного Суду від ГУ ПФУ у Львівській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач вказує на її необґрунтованість та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області.
11.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII.
ГУ ПФУ в Запорізькій області рішенням від 18.07.2025 № 716 відмовило у перерахунку позивачці пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII, посилаючись на те, що позивачці з 30.12.2006 було призначено пенсію державного службовця, а нормами Закону № 889-VIII не передбачено можливості перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправним зазначене рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області, звернулась з цим позовом до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачка як особа, якій уже призначено пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, не має права на її перерахунок, оскільки положення Закону № 889-VIII передбачають лише збереження права на отримання такої пенсії, але не встановлюють підстав для її перерахунку.
При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що, хоча рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII у зв`язку з тим, що воно унеможливило перерахунок пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, цим же рішенням визначено, що зазначене положення Закону № 889-VIII втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану. З огляду на це суди дійшли висновку, що за відсутності законодавчого врегулювання питання перерахунку пенсій державних службовців такий перерахунок не може бути здійснений, у тому числі на підставі судового рішення.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
8. Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини справи, не надали належної оцінки всім доводам, якими вона обґрунтовувала позовні вимоги, а також доказам, наявним у матеріалах справи, унаслідок чого дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивачка зазначає, що суди безпідставно виходили з того, що нормами Закону №889-VIII не передбачено перерахунків пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки, як наголошує ОСОБА_1 , в цій справі спірні правовідносини стосуються не перерахунку пенсії, а обчислення її розміру під час призначення, яке на її думку має здійснюватись з урахуванням наданої нею довідки від 10.07.2025 №41, виданої Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області про складові заробітної плати станом на 31.12.2023 для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).
9. У відзиві на касаційну скаргу ГУ ПФУ у Львівській області зазначає, що Законом №889-VIII не передбачено проведення перерахунків раніше призначених державним службовцям пенсій, у зв`язку з чим позивачка як особа, яка раніше отримувала пенсію відповідно до Закону №3723-XII не має права на її перерахунок, натомість може повернутись на пенсію державного службовця з визначенням її в такому ж розмірі, який був встановлений під час первинного призначення їй пенсії відповідно до Закону №3723-XII.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів виходить із такого.
11. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
12. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
13. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
14. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
15. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
16. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
17. 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
18. Таким чином законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ.
19. Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
20. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
21. Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
22. Відповідно до частини першої статті 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
23. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
24. З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
25. Статтею 10 Закону № 1058-ІV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
26. Порядок переведення з одного виду пенсії на інший регламентовано статтею 45 Закону №1058-IV, частиною третьою якої визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
27. Отже, законодавством передбачено, що у разі одночасного набуття особою права на різні види пенсії вона має право обрати один із них для призначення та отримання. Відповідно, реалізація права на інший вид пенсії здійснюється шляхом переходу з одного виду пенсії на інший у порядку, визначеному законом.
28. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних в цій справі, виходили з того, що позивачка як особа, яка отримує пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, не має права на перерахунок такої пенсії з огляду на відсутність чинних положень законодавства, які б регламентували порядок перерахунку такої пенсії.
29. Разом з тим, як видно з матеріалів справи, позивачкою до ГУ ПФУ у Львівській області було подано заяву про призначення/перерахунок пенсії від 11.07.2025, в якій вид перерахунку визначений як перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, до якої, серед іншого, було долучено довідку Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про складові заробітної плати станом на 31.12.2023 для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).
30. Натомість ГУ ПФУ в Запорізькій області як територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, розглядаючи вказану заяву, зазначив про те, що вона стосувалась перерахунку вже призначеної пенсії і з огляду на відсутність правових норм, які регламентують перерахунок пенсій державних службовців підстави для задоволення такої заяви відсутні.
31. При цьому в позовній заяві позивачка вказує на те, що вона отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, в той час як у відзивах на позовну заяву ГУ ПФУ у Львівській області зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до її заяви від 07.05.2014 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, а з 30.12.2016 вона отримує пенсію за віком, призначену відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Натомість ГУ ПФУ в Запорізькій області у своєму відзиві вказало, що позивачка з 30.12.2006 отримувала пенсію державного службовця, після чого була переведена на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
32. Водночас матеріали справи містять лише одну неякісну копію рішення про переведення позивачки з 30.12.2016 на інший вид пенсії, зі змісту якої неможливо встановити, з якого виду пенсії на який саме її було переведено. При цьому матеріали справи не містять будь-яких інших рішень (протоколів) органів Пенсійного фонду України щодо призначення позивачці пенсії чи її переведення з одного виду пенсії на інший.
33. За таких обставин суди попередніх інстанцій не встановили, які саме види пенсій та в які періоди призначалися (виплачувалися) позивачці, а також який вид пенсії вона фактично отримувала на час звернення із заявою від 11.07.2025. Водночас з`ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення цього спору, оскільки від них залежить правова природа спірних правовідносин, а саме: чи стосуються вони перерахунку вже призначеної пенсії державного службовця, чи переведення позивачки з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
34. Отже, суди попередніх інстанцій не з`ясували підстав позову та не встановили обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, тобто не з`ясували, яке саме право позивачка вважає порушеним і які фактичні обставини, на її переконання, свідчать про наявність такого порушення. Не встановивши зазначених обставин, суди попередніх інстанцій фактично не з`ясували дійсного характеру спірних правовідносин та дійшли передчасних висновків щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову.
35. Верховний Суд зауважує, що за змістом частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
36. Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що суд, керуючись принципом «ex-officio», демонструє активність у провадженні, оскільки процесуальним законом його уповноважено самостійно, без отримання на те згоди заінтересованих осіб вчиняти такі дії, які гарантуватимуть, що ухвалені ним рішення повністю відповідатимуть вимогам принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
37. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
38. Отже, Верховний Суд вважає, що судами попередніх інстанцій не було дотримано норм процесуального права в частині належного з`ясування всіх обставин справи, зокрема, шляхом виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
39. Встановлені частиною другою статті 341 КАС України межі касаційного перегляду справи позбавляють суд касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
41. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
42. Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
43. Оскільки колегія суддів повертає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026 у справі №380/17061/25 скасувати.
Справу №380/17061/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.І. Рибачук

судді А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко