ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року | справа № 380/23873/25
зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:
секретаря судового засідання Петровської А.М.,
представника позивача Синило Т.О., 
представника відповідача Думич І.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФРО" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
у с т а н о в и в :
І. Стислий виклад позицій учасників справи
до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФРО" код ЄДРПОУ 35741876, адреса: 80040, Львівська обл., Шептицький р-н, селище Жвирка, вул. Лесі Українки бічна, буд. 7 до Головного управління ДПС у Львівській області код ЄДРПОУ 43968090, адреса: 79000, м. Львів, вул. Стрийська, 35, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.11.2025 №51888/13-01-07-07.
Позов обґрунтований тим, що висновки відповідача, за наслідками проведеної перевірки є протиправними, оскільки надані до перевірки первинні документи, оформлені належним чином, такі досліджувались під час перевірки, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій з контрагентом позивача і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів. Крім того, на час здійснення господарських операцій з позивачем і по сьогоднішній день, ТзОВ «Завод «Пакстандарт Україна» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не перебуває в процесі припинення, підприємство зареєстровано платником податку на додану вартість і його реєстрацію як платника податку на додану вартість податковим органом не анульовано, з реєстру платників ПДВ підприємство не виключено. Позивач зазначає, що позиція відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ «Софро» із зазначеним контрагентом ґрунтується також на аналізі даних Єдиного реєстру податкових накладних щодо ланцюга постачання товару від третіх осіб до ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна». Вважає, що правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (ТОВ «Софро») та його безпосереднім контрагентом (ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна»). Платник не зобов`язаний перевіряти порядок набуття його постачальником товару та контролювати дотримання вимог податкового законодавства попередніми учасниками поставки. Сам по собі факт невідповідності номенклатури та одиниці виміру, придбаного ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» товару видам продукції, поставленої ТОВ «Софро», не може виступати свідченням безтоварності операцій, позаяк стосується порядку обліку цим контрагентом здійснюваних ним операцій; при укладенні та виконанні господарських операцій платник не зобов`язаний перевіряти джерело походження товару, що поставляється в його адресу; чинним податковим законодавством не встановлено, що перевірка таких відомостей впливає на податковий облік у платника податку. Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського суду з прав людини по справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), в якій Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 наголосив на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення. Податковий орган, на відміну від платника, є єдиним учасником податкових правовідносин, який має законодавче право контролювати дотримання фізичними та юридичними особами вимог законодавства у сфері оподаткування. При цьому відомості про контрагента як платника податків не належать до інформації з відкритим доступом та не підлягають розголошенню податковим органом; наведене також унеможливлює перевірку платником даних щодо дотримання його контрагентом податкового законодавства, у зв`язку з цим порушення постачальником правил оподаткування самі по собі не можуть викликати негативні наслідки у податковому обліку його покупців.
Позивач зазначає, що законодавство не визначає необхідної вартості основних фондів, складських та виробничих приміщень для виконання того чи іншого виду діяльності, а підприємство не позбавлене можливості залучати виробничі ресурси на підставі цивільно-правових договорів. Відповідач не довів, що наявні у контрагента позивача ресурси не давали можливості для проведення господарської діяльності з поставки товарів, обумовлених укладеними договорами з позивачем. Позивач, вважає, що при аналізі реальності господарських операцій потрібно враховувати рух активів, зміну зобов`язань чи власного капіталу платника, відповідність економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
25.12.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому просив відмовити у позові повністю. Відзив обґрунтований тим, що з акта перевірки вбачається, що перевірка проводилась у чітко визначених часових межах, без їх продовження, із дотриманням процедури допуску, вручення наказу та направлень, у присутності керівника та головного бухгалтера платника, а всі документи були надані самим позивачем у повному обсязі. Жодних актів про ненадання документів або перешкоджання перевірці не складалося, що додатково підтверджує процесуальну коректність дій контролюючого органу. Таким чином, викладені в Акті перевірки висновки не свідчать про розширення предмету перевірки, а навпаки підтверджують, що контролюючий орган діяв виключно в межах наданих йому повноважень, досліджуючи лише ті обставини, які мають безпосереднє значення для встановлення правомірності формування платником податку від`ємного значення з ПДВ та заявленої суми бюджетного відшкодування. Отже, твердження позивача про порушення меж та предмету документальної позапланової перевірки є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами перевірки та спрямовані на уникнення оцінки по суті встановлених контролюючим органом порушень податкового законодавства.
Відповідач зазначає, що платники податків не мають права на формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених первинними (бухгалтерськими) документами, у тому числі на формування від`ємного значення ПДВ за рахунок таких показників. Виходячи з викладеного, відображенню у бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Відповідач встановив, що перевізник картону ТзОВ «Ларт» від початку реєстрації не подає звітності до податкового органу, немає автотранспорту, найманих працівників, не декларує отримані доходи, що свідчить про те, що дане підприємство не здійснює фінансово-господарської діяльності та фактично не виконувало транспортування картону з пункту навантаження Київська область, м. Ірпінь, вул. Північна 22а, до пункту розвантаження: Львiвська область, Шептицький район, селище Жвирка, вул. бічна Лесі Українки, буд. 7 в кількості 49980 рулонів на загальну суму 19792080 грн. Окрім того, під час перевірки проводилась інвентаризація основних засобів, товарно-матеріальних цінностей станом на 29.09.2025. За результатами проведеної інвентаризації фактичних залишків картону не встановлено. Викладені обставини у своїй сукупності вказують на те, що господарські операції з постачання картону між ТзОВ «Софро» та постачальником картону ТзОВ «Завод «Пакстандарт Україна» в кількості 49980 рулонів на загальну суму 19792080грн, в тому числі ПДВ в сумі 3298680 грн, за період з березня по серпень 2025 року фактично не відбувалися. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що неможливо підтвердити ланцюги постачання картону від виробника до споживача (користувача). Враховуючи викладене, неможливо ідентифікувати джерело походження картону, реалізація якого оформлена ТзОВ «Завод «Пакстандарт Україна» на користь ТзОВ «Софро».
Сукупність встановлених у ході перевірки фактичних обставин, на думку відповідача, переконливо свідчить про те, що від`ємне значення ПДВ, задеклароване ТзОВ «Софро», сформовано з порушенням вимог податкового законодавства, а доводи позову щодо реальності відповідних господарських операцій є необґрунтованими та такими, що не спростовують правомірність висновків контролюючого органу.
29.12.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, у якій проти доводів відповідача заперечив. У відповіді на відзив зазначено, що сума ПДВ за березень 2025року у розмірі 771 540, 00 гривень за контрагентом ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» (ІПН 433342004617) до таблиці 1 додатку 2 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування та суми від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)» Податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2025 року, ТзОВ «Софро» не включена, оскільки її відшкодовано з державного бюджету на розрахунковий рахунок позивача ще 30.04.2025, про що зазначено у позовній заяві. Оскільки вказана сума не відображена платником податків в жодному рядку податкової декларації ТзОВ «Софро» з податку на додану вартість за серпень 2025 року, позивач вважає, що податковий орган вийшов за межі предмета перевірки. 
Крім цього зазначає, що надані позивачем документи, оформлені належним чином, повністю відображають зміст господарських операцій з контрагентом позивача і в повній мірі підтверджують перевезення товару для позивача. На думку позивача, лист Головного управління Національної поліції у Львівській області не може бути доказом нереальності перевезення товару, оскільки в ньому не конкретизовано на яких саме дорогах Львівської області здійснюється відеоспостереження, чи є дороги на яких відеоспостереження не здійснюється, в якому режимі працюють камери, не визначено запитуваний період, тощо. Інші доводи контролюючого органу, викладені у відзиві на позовну заяву, повторюють висновки акту перевірки від 09.10.2025 та заперечення по ним надано позивачем у позовній заяві.
30.03.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, у яких зазначено, що ТзОВ «СОФРО» відповідно до норм ПК України самостійно відображено у податковій декларації з податку на додану вартість від 19.09.2025 №9287385901 за серпень 2025 року від`ємне значення з податку на додану вартість, у тому числі, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, а саме у період жовтень 2019року, з березня 2025року по жовтень 2025року. З огляду на зазначене, Головним управління ДПС у Львівській області виключно в межах предмету перевірки досліджено законність декларування ТзОВ «СОФРО» від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, задекларованого у податковій декларації з податку на додану вартість від 19.09.2025 №9287385901 за серпень 2025 року.
15.04.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких зазначено, що податковий орган безпідставно проводить аналіз документів щодо реконструкції складської будівлі, а не щодо нового будівництва виробничого цеху та АПК як зазначено в акті списання, наданому до перевірки. Позивач неодноразово наголошував, що частина картону, придбаного у ТзОВ «Завод «Пакстандарт Україна», використано для виконання допоміжних робіт на об`єкті «Нове будівництво виробничого цеху та АПК з блокуванням до виробничої будівлі».
21.04.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, у яких зазначено, що з аналізу обставин перевірки вбачається, що формування податкового кредиту та від`ємного значення з податку на додану вартість здійснювалось, зокрема, за рахунок придбання будівельних матеріалів та отримання будівельних робіт. До таких матеріалів, прямо ідентифікованих у акті, належать сендвіч-панелі ТБДпу-100 з плівкою PIR, які за своїми технічними характеристиками є типовими конструкційними елементами для зведення або реконструкції складських та виробничих приміщень. Окрім цього, у структурі податкового кредиту відображено придбання широкого переліку товарно-матеріальних цінностей, які використовуються у виробництві меблів та будівельній діяльності, зокрема деревостружкових плит, фурнітури, кріпильних елементів, що в сукупності свідчить про комплексний характер господарських операцій підприємства. Щодо виконаних будівельних робіт, контролюючим органом встановлено здійснення комплексу загальнобудівельних робіт, пов`язаних із реконструкцією складської будівлі з розширенням її площі за рахунок добудови. До виконання цих робіт було залучено підрядну організацію - ТзОВ «Калушстальбуд». Характер таких робіт, виходячи із змісту акту, включає стандартний перелік будівельно-монтажних процесів, притаманних реконструкції об`єктів нерухомості, а саме підготовчі роботи, роботи з улаштування фундаментів та основ, монтаж конструкцій, зведення огороджувальних елементів із використанням сендвіч-панелей, улаштування покрівлі, а також виконання супутніх інженерних та оздоблювальних робіт.
Отже, перевірка встановила, що придбані сендвіч-панелі та виконані загально-будівельні роботи спрямовані на забезпечення реконструкції та розширення складської інфраструктури підприємства, що враховано при формуванні податкового кредиту платника податків. Таким чином, відповідач встановив, що придбані будівельні матеріали та виконані роботи, пов`язані з реконструкцією складського об`єкта, однак частина сформованого податкового кредиту, зокрема, за операціями з постачання картону, не підтверджена реальними господарськими операціями, що стало підставою для визначення порушень податкового законодавства.
05.05.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких зазначені обставини щодо пошуку постачальників сировини та матеріалів, зокрема, завдання щодо забезпечення підприємства всіма необхідними для виробничої діяльності матеріальними ресурсами (матеріалами, сировиною, запасними частинами, інвентарем тощо) покладено на відділ матеріально-технічного постачання. Відповідно до посадової інструкції начальника відділу матеріального-технічного постачання він організовує забезпечення підприємства всіма необхідними для виробничої діяльності матеріальними ресурсами (сировиною, матеріалами, напівфабрикатами, запасними частинами, спецодягом, господарським інвентарем тощо) (п.2.1), веде ділову переписку та переговори з постачальниками (п. 3.1), видає розпорядження в рамках компетенції по відділу та складу сировини (п. 3.2). Враховуючи викладене, начальник відділу матеріально -технічного постачання здійснює пошук постачальників матеріалів/сировини для виробничої діяльності підприємства особисто або надає відповідне розпорядження підпорядкованим працівникам відділу. Пошук контрагентів відповідними працівниками здійснюється з використанням різних джерел, зокрема, але не виключно, за рекомендаціями колег та партнерів, за отриманою рекламою, інформацією з відкритих джерел в Інтернеті тощо.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила, просила суд відмовити у позові повністю. 
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 10.12.2025 суддя Кисильова О.Й. прийняла до розгляду та відкрила провадження у справі. 
Відповідно до розпорядження Керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 № 7/р відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №100/0/15-26 від 22.01.2026 та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 11.11.2024 № 39 (із змінами) проведено повторний автоматизований розподіл справ.
За результатами повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Гулику А. Г.
Ухвалою від 02.02.2026 суддя Гулик А.Г. прийняв справу до розгляду.
Ухвалою від 23.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
11.03.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
02.06.2026 до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. 
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.
ІІІ. Фактичні обставини справи
Відповідач з 26.09.2025 по 02.10.2025 провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
За результатами проведення перевірки складено Акт від 09.10.2025 №46770/13-01-07-07/35741876 (надалі за текстом - Акт перевірки), у якому зафіксовано, що позивач порушив п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 підпункту «б» пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України) в результаті чого завищено суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 3298680, 00 гривень, в тому числі за березень 2025 року в сумі 771 540 гривень. 
Не погоджуючись з такими висновками перевірки, ТОВ «Софро» 24.10.2025 подало до відповідача заперечення № 725-б. 
Відповідач листом від 06.11.2025 № 43782/6/13-01-07-07-12 повідомив позивача про те, що аргументи, наведені платником податку у запереченні, не спростовують фактів порушень, відображених в акті перевірки. 
19.11.2025 позивач отримав податкове повідомлення-рішення відповідача від 10.11.2025 № 51888/13-01-07-07, яким ТОВ «Софро» за порушення п. 123.2 ст. 123, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 підпункту «б» пункту 200.14 статті 200 ПК України зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 3 298 680, 00 гривень, з них: - за березень 2025 року (декларація за березень 2025 року, реєстраційний № 9106420312 від 18.04.2025) в сумі 771 540, 00 гривень, - за серпень 2025 року (декларація за серпень 2025 року, реєстраційний № 9287385901 від 19.09.2025) в сумі 2 527 140, 00 гривень, а також нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 192 885 гривень за звітний (податковий) період березень 2025 року і 631785гривень за звітний (податковий) період серпень 2025 року. 
Позивач податкове повідомлення - рішення в адміністративному порядку не оскаржував.
Вважаючи згадане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду відповідним позовом. 
IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.
Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем меж та предмету документальної позапланової перевірки.
Стаття 75 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Підпунктом 75.1.2. статті ПК України визначає, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених згаданим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до п.п. 78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі подання платником декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V згаданого Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у згаданому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. 
Позивач відповідно до норм ПК України подав відповідачу Декларацію з податку на додану вартість від 19.09.2025 №9287385901 за серпень 2025 року. Відповідно до даних поданої декларації, позивач задекларував залишок суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за серпень 2025 року у розмірі 10652270 гривні. 
Згідно з п. 78.4. ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. 
Позивач вважає, що відповідач протиправно проаналізував від`ємне значення з ПДВ сформованого у березні 2025 року. 
Суд, надаючи правову оцінку таким доводам зазначає, що відповідно до даних таблиці 1 Розрахунку суми бюджетного відшкодування та суми від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2 Декларації) за серпень 2025 року, від`ємне значення сформовано за період жовтень 2019року, березень 2025року, квітень 2025року, травень 2025року, червень 2025року, липень 2025року, серпень 2025року. 
Предметом податкової перевірки було від`ємне значення з податку на додану вартість, у тому числі, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, визначеного позивачем у Податковій декларації з податку на додану вартість від 19.09.2025 №9287385901 за серпень 2025 року.
Позивач відповідно до норм ПК України самостійно відобразив у Податковій декларації з податку на додану вартість від 19.09.2025 №9287385901 за серпень 2025 року від`ємне значення з податку на додану вартість, у тому числі, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, а саме у період жовтень 2019року, з березня 2025року по жовтень 2025року. 
З огляду на це, суд вважає, що відповідач виключно в межах предмету перевірки дослідив законність декларування ТзОВ «СОФРО» від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах та у податковій декларації з податку на додану вартість від 19.09.2025 №9287385901 за серпень 2025 року. 
Суд зазначає, що предмет перевірки визначений наказом контролюючого органу та охоплював дотримання податкового законодавства при формуванні від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, що прямо відповідає законодавчо встановленій меті перевірок, передбачених п.п. 78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України. 
Із змісту Акта перевірки вбачається, що відповідач досліджував виключно ті господарські операції, які безпосередньо вплинули на формування показників податкової декларації з ПДВ за серпень 2025 року, зокрема показників рядків 19, 20, 20.2 та 21 декларації, а також додатка Д2, у якому платником розшифровано джерела виникнення від`ємного значення.
Отже, аналіз договорів, податкових накладних, актів виконаних робіт, руху товарно-матеріальних цінностей, даних бухгалтерського обліку, інвентаризаційних описів та взаємовідносин з окремими постачальниками здійснювався не сам по собі, а як необхідний елемент перевірки обґрунтованості задекларованого від`ємного значення та бюджетного відшкодування, що прямо випливає зі змісту статей 198 та 200 ПК України. 
Суд вважає, що аргументи позивача про те, що встановлення нереальності господарських операцій виходить за межі повноважень контролюючого органу під час такої перевірки, фактично зводяться до заперечення самого механізму податкового контролю, оскільки право платника на податковий кредит та бюджетне відшкодування має похідний характер і виникає лише за умови фактичного здійснення господарських операцій, а не лише формального документального оформлення. 
Суд також звертає увагу на те, що з Акта перевірки вбачається, що перевірка проводилась у визначених часових межах, без їх продовження, із дотриманням процедури допуску, вручення наказу та направлень, у присутності керівника та головного бухгалтера платника, а всі документи надані самим позивачем у повному обсязі. Жодних актів про ненадання документів або перешкоджання перевірці не складалося, що додатково підтверджує процедурну коректність дій відповідача. 
Суд вважає, що викладені в Акті перевірки висновки не свідчать про розширення предмету перевірки, а навпаки підтверджують, що відповідач діяв виключно в межах наданих йому повноважень, досліджуючи лише ті обставини, які мають безпосереднє значення для встановлення правомірності формування платником податку від`ємного значення з ПДВ та заявленої суми бюджетного відшкодування. 
З таких підстав, суд вважає, що аргументи позивача про порушення меж та предмету документальної позапланової перевірки є безпідставними та необґрунтованими.
Надаючи правову оцінку фінансово-господарським відносинам позивача та його контрагентами, суд висновує таке. 
Правовідносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. За відсутності факту поставки товарів, відповідні суми не можуть враховуватись у податковому обліку, навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів.
Розумною економічною причиною (діловою метою) в розумінні підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Підпунктом 16.1.2. пункту 16.1. статті 16 ПК України визначений обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до підпункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу
Відповідно до статті першої Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 №996-XIV (надалі за текстом - Закон №996-XIV) господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Стаття 9 вказаного Закону передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, за приписами Закону №996-XIV визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з внесеними змінами) далі Положення №88) визначено, що первинні документами - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.2. Положення №88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
За змістом пункту 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене Міністерством фінансів України №318 від 31.12.1999 та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі - П(С)БО 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.
Згідно з пунктом шостим П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до пункту сьомого П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
За змістом підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
На підставі вимог пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; г) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2. статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
На підставі пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 згаданого Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, підтвердженими зазначеними у абзаці першому згаданого пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до зазначеного Кодексу.
Суд встановив, що 01.10.2024 позивач як покупець уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Завод «Пакстандарт Україна» як постачальником договір поставки №2024/04. 
Згідно з пунктом 1 згаданого договору постачальник взяв на себе зобов`язання поставити і передати у власність покупця товари, зокрема, але не виключно: картон та папір, номенклатура, кількість та ціна яких зазначається у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити повну вартість таких товарів в порядку і на умовах, передбачених договором. 
На виконання договірних зобов`язань, постачальник поставив, а позивач прийняв товар - картон, що підтверджується такими видатковими накладними: № 25030001 від 03.03.2025, №25030009 від 10.03.2025, № 25030010 від 17.03.2025, № 25030023 від 24.03.2025, №25040001 від 07.04.2025, № 25040004 від 14.04.2025, № 25040008 від 21.04.2025, №25040016 від 28.04.2025, № 25050002 від 07.05.2025, № 25050021 від 26.05.2025, №25060001 від 02.06.2025, № 25060002 від 09.06.2025, № 25060003 від 16.06.2025, №25080001 від 01.08.2025, №25080003 від 04.08.2025, № 25080004 від 11.08.2025, №25080025 від 18.08.2025. 
Суд зауважує, що видаткові накладні містять усі реквізити, передбачені для первинних документів частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідач не надав жодних зауважень щодо форми, змісту або порядку оформлення цих первинних документів. 
За результатами здійснених господарських операцій з поставки картону ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» склало податкові накладні, які зареєстровані належним чином в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: № 1 від 03.03.2025, № 9 від 10.03.2025, № 10 від 17.03.2025, № 23 від 24.03.2025, № 1 від 07.04.2025, № 4 від 14.04.2025, № 8 від 21.04.2025, № 16 від 28.04.2025, № 2 від 07.05.2025, № 21 від 26.05.2025, № 1 від 02.06.2025, № 2 від 09.06.2025, № 3 від 16.06.2025, № 1 від 01.08.2025, № 3 від 04.08.2025, № 4 від 11.08.2025, №25 від 18.08.2025. 
При цьому, саме на етапі реєстрації податкових накладних податковий орган уповноважений досліджувати господарські операції та платників податків (постачальників) на предмет відповідності їх критеріям ризиковості.
Суд зазначає, що всі податкові накладні, суми ПДВ за якими відображені позивачем у складі податкового кредиту, складені та зареєстровані контрагентом позивача в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому, з огляду на застосування положень пункту 201.16 статті 201 ПК України, для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. 
Позивач здійснив оплату поставленого товару, що підтверджується такими платіжними інструкціями: № 6302 від 03.03.2025, № 6407 від 10.03.2025, № 6517 від 17.03.2025, № 1022 від 24.03.2025, № 7124 від 23.04.2025, № 7139 від 24.04.2025, № 7159 від 25.04.2025, № 7177 від 28.04.2025, № 1069 від 29.04.2025, № 7222 від 30.04.2025, № 7298 від 01.05.2025, № 1098 від 07.05.2025, № 1149 від 26.05.2025, № 7626 від 27.05.2025, № 1166 від 02.06.2025, № 7714 від 03.06.2025, № 1185 від 09.06.2025, № 7944 від 16.06.2025, № 8841 від 01.08.2025, № 8857 від 04.08.2025, № 1365 від 11.08.2025, №1368 від 18.08.2025. 
Факт перевезення придбаного товару підтверджується такими товарно-транспортними накладними: № 96 від 03.03.2025, № 99 від 10.03.2025, № 101 від 17.03.2025, № 104 від 24.03.2025, № 111 від 07.04.2025, № 111-1 від 14.04.2025, № 116 від 21.04.2025, № 118 від 28.04.2025, № 119 від 07.05.2025, № 122 від 26.05.2025, № 123 від 02.06.2025, № 127 від 09.06.2025, № 130 від 16.06.2025, № 148 від 01.08.2025, № 149 від 04.08.2025, № 153 від 11.08.2025, № 158 від 18.08.2025.
У подальшому для забезпечення господарської діяльності позивач та виконання виробничих потреб, отриманий картон спрямував у відповідні підрозділи на підставі доповідних записок, а саме: доповідних записок інженера з технічного нагляду Гурського Б.Б. від 10.03.25025 та від 24.03.2025, доповідних записок начальника складу відділу збуту ОСОБА_1 від 03.03.2025, від 01.04.2025, від 02.05.2025, від 02.06.2025, від 01.08.2025.
Картон зі складу відділу матеріально-технічного постачання переміщено на склад відділу збуту та на об`єкт «Нове будівництво виробничого цеху та АПК з блокуванням до виробничої будівлі», що підтверджується актами передачі запасів: від 04.03.2025, 10.03.2025, від 18.03.2025, від 24.03.2025, 08.04.2025, від 15.04.2025, від 22.04.2025, від 29.04.2025, від 02.05.2025, від 08.05.2025, від 27.05.2025, від 02.06.2025, від 03.06.2025, від 10.06.2025, від 17.06.2025, від 04.08.2025, від 05.08.2025, від 12.08.2025, від 19.08.2025. 
Фактичне використання картону у виробничій діяльності позивача підтверджується актами списання: № СпТ-000611 від 31.03.2025, № СпТ-000698 від 31.03.2025, № СпТ-001037 від 30.04.2025, № СпТ-001326 від 31.05.2025, № СпТ-001529 від 30.06.2025, № СпТ-002055 від 31.08.2025.
Підсобними робітниками господарського відділу проведено у березні 2025 року роботи з укриття картоном поверхонь під час фарбування, підкладки під стяжку. Станом на березень 2025 року штатна кількість підсобних робітників господарського відділу становила 17 одиниць, фактична кількість - 4 особи. 
При виконанні вказаних робіт картон використано повністю, що підтверджується матеріальним звітом начальника господарського відділу позивача за березень 2025 року.
У бухгалтерському обліку описані господарські операції відображено за рахунком 631.
Суд зазначає, що згадані первинні документи, оформлені належним чином, такі досліджувались під час перевірки, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій з контрагентом позивача і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів. 
Крім цього, на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТзОВ «Завод «Пакстандарт Україна» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не перебуває в процесі припинення, підприємство зареєстровано платником податку на додану вартість і його реєстрацію як платника податку на додану вартість податковим органом не анульовано, з реєстру платників ПДВ підприємство не виключено.
Суд також враховує пояснення позивача, що завдання щодо забезпечення підприємства всіма необхідними для виробничої діяльності матеріальними ресурсами (матеріалами, сировиною, запасними частинами, інвентарем тощо) покладено на відділ матеріально-технічного постачання. 
Відповідно до посадової інструкції начальника відділу матеріального-технічного постачання він організовує забезпечення підприємства всіма необхідними для виробничої діяльності матеріальними ресурсами (сировиною, матеріалами, напівфабрикатами, запасними частинами, спецодягом, господарським інвентарем тощо) (п. 2.1), веде ділову переписку та переговори з постачальниками (п. 3.1), видає розпорядження в рамках компетенції по відділу та складу сировини (п. 3.2). 
Враховуючи викладене, начальник відділу матеріально -технічного постачання здійснює пошук постачальників матеріалів/сировини для виробничої діяльності підприємства особисто або надає відповідне розпорядження підпорядкованим працівникам відділу. 
Пошук контрагентів відповідними працівниками здійснюється з використанням різних джерел, зокрема, але не виключно, за рекомендаціями колег та партнерів, за отриманою рекламою, інформацією з відкритих джерел в Інтернеті тощо.
Щодо аргументів відповідача про використання картону при проведенні будівельних робіт, суд зазначає таке. 
Відповідач вважає, що перевіркою не встановлено використання картону під час виконання загально-будівельних робіт з реконструкції складської будівлі з розширенням площі за рахунок добудови за адресою: Львівська область, Шептицький район, селище Жвирка, вулиця Лесі Українки бічна, 7.
У цьому аспекті суд зазначає, що позивач у 2025 році проводив роботи на двох об`єктах будівництва, а саме: - реконструкції складської будівлі з розширенням площі за рахунок добудови за адресою: Львівська область, Шептицький район, селище Жвирка, вулиця Лесі Українки бічна, 7 (повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ІУ051250410993 від 10.04.2025), а також нове будівництво виробничого цеху та АПК з блокуванням до виробничої будівлі (повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ІУ051220930276 від 30.09.2022). 
Позивач не використовував картон для реконструкції складської будівлі. Картон позивач використав для виконання підготовчо-оздоблювальних робіт на об`єкті – «Нове будівництво виробничого цеху та АПК з блокуванням до виробничої будівлі», що підтверджується актом списання № СпТ-000611 від 31.03.2025.
Право на виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті набуто на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ІУ051220930276 від 30.09.2022.
Як вбачається із вказаного акта списання 5900 рулонів картону на загальну суму 1973250грн списано в Д-т рахунку 151 «Капітальне будівництво», причина списання - витрата матеріалів на нове будівництво виробничого цеху та АПК з блокуванням до виробничої будівлі, про що також зазначено в Акті перевірки. 
Будівельні роботи здійснювались із залученням підрядника - ТзОВ «Калушстальбуд», допоміжні роботи, необхідність в яких виникала в процесі будівництва, здійснювались працівниками позивача з використанням матеріалів позивача. 
Об`єкт «Нове будівництво виробничого цеху та АПК з блокуванням до виробничої будівлі» прийнято в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстровану Державною інспекцією архітектури та містобудування України 23.05.2025. 
08.07.2025 здійснено реєстрацію права власності на закінчені будівництвом об`єкти - виробнича будівля, адміністративно-побутовий комплекс, очисні споруди глибокої біологічної очистки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав.
Щодо аргументів відповідача про відображення номенклатури та одиниці виміру картону в обліку ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» суд зазначає таке.
Відповідач висновує про нереальність господарських операцій ТОВ «Софро» із зазначеним контрагентом, виходячи з аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних щодо ланцюга постачання товару від третіх осіб до ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна». 
Суд зазначає, що правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (ТОВ «Софро») та його безпосереднім контрагентом (ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна»). Платник не зобов`язаний перевіряти порядок набуття його постачальником товару та контролювати дотримання вимог податкового законодавства попередніми учасниками поставки. Сам по собі факт невідповідності номенклатури та одиниці виміру, придбаного ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» товару видам продукції, поставленої ТОВ «Софро», не може свідчити про безтоварність операцій, оскільки стосується порядку обліку таким контрагентом здійснюваних ним операцій; при укладенні та виконанні господарських операцій платник не зобов`язаний перевіряти джерело походження товару, що поставляється в його адресу; чинним податковим законодавством не встановлено, що перевірка таких відомостей впливає на податковий облік у платника податку. 
Суд у цьому контексті враховує неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого відповідно до практики Європейського суду з прав людини у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), в якому наголошено на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення. Податковий орган, на відміну від платника, є єдиним учасником податкових правовідносин, який має законодавче право контролювати дотримання фізичними та юридичними особами вимог законодавства у сфері оподаткування. Відомості про контрагента як платника податків не належать до інформації з відкритим доступом та не підлягають розголошенню податковим органом; наведене також унеможливлює перевірку платником даних щодо дотримання його контрагентом податкового законодавства, у зв`язку з цим порушення постачальником правил оподаткування самі по собі не можуть викликати негативні наслідки у податковому обліку його покупців.
Доводи відповідача щодо не підтвердження руху товару за ланцюгом базуються лише на інформації, отриманій з даних податкової звітності з податку на додану вартість контрагента позивача та інформаційних баз даних ДФС України, однак правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій.
Суд у цьому контексті враховує правову позицію, викладену у постанові Верхового Суду від 14.03.2019 у справі №818/19/16.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Однак, сумнівність господарських операцій позивача з контрагентами обґрунтовується податковим органом виключно посиланням на інформацію, викладену в інформаційних базах даних податкового органу, Єдиному реєстрі податкових накладних, яка не є належним доказом нереальності господарської операції.
У зв`язку з цим, аргументи відповідача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо аргументів відповідача про недостатність основних засобів ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» для виконання договірних зобов`язань, суд зазначає таке.
Відповідач вважає, що про відсутність фактичного здійснення господарських операцій свідчить те, що вартість основних фондів ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» згідно з фінансовою звітністю малого підприємництва за № 9146382346 від 23.05.2025 становить тільки 30 тис. гривень, а також те, що ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» не є виробником картону. 
Суд зазначає, що законодавство не визначає необхідної вартості основних фондів, складських та виробничих приміщень для виконання того чи іншого виду діяльності, а підприємство не позбавлене можливості залучати виробничі ресурси на підставі цивільно-правових договорів. 
У свою чергу, відповідач не довів, що наявні у контрагента позивача ресурси не давали можливості для проведення господарської діяльності з поставки товарів, обумовлених укладеними договорами з позивачем. 
При аналізі реальності господарських операцій потрібно враховувати рух активів, зміну зобов`язань чи власного капіталу платника, відповідність економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. 
З таких підстав, суд відхиляє такі аргументи відповідача. 
Щодо аргументів відповідача про відсутність сертифікатів виробника картону, суд зазначає таке.
Відповідач виснував, що до перевірки позивач не надав сертифікатів придбаної продукції, що, у свою чергу, унеможливлює підтвердження ланцюга постачання продукції. 
Позивач визнає, що сертифікати якості на поставлений картон не збереглись.
Суд цьому аспекті зазначає, що ненадання позивачем до перевірки сертифікатів відповідності не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, а тому не є самостійною підставою для висновку про нереальність господарських операцій. 
Суд звертає увагу на те, що сертифікат відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції.
З таких підстав, суд відхиляє такі аргументи відповідача. 
Щодо аргументів відповідача про обставини здійснення господарської діяльності позивача з перевізником ТОВ «Ларт», суд зазначає таке.
Відповідач вважає, що про відсутність фактичного здійснення господарських операцій, свідчить те, що перевізник картону ТОВ «Ларт» не подає звітності до податкового органу, не має автотранспорту, найманих працівників, не декларує доходи, що на думку податкового органу свідчить про те, що дане підприємство не здійснює фінансово-господарську діяльність та фактично не виконувало транспортування картон. 
Суд встановив, що 14.08.2025 позивач як замовник та товариство з обмеженою відповідальністю ТзОВ «Ларт» (неплатник ПДВ) як перевізник уклали договір №14/08-2024.
Згідно з пунктом 1.1 договору перевізник зобов`язується в установлений Договором строк доставити автомобільним вантажним транспортним засобом ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій особі - замовника, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу плату відповідно до умов Договору та на підставі наданих перевізником рахунків за перевезення. 
На виконання договірних зобов`язань ТзОВ «Ларт» здійснило перевезення товару - картону від вантажовідправника ТОВ «Завод «Пакстандарт Україна» до вантажоодержувача ТОВ «Софро», підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними та актами наданих послуг від 31.03.2025 № 8, від 30.04.2025 № 9, від 30.05.2025 № 10, від 30.06.2025 №11, від 31.08.2025 № 13.
На підставі рахунків на оплату № 03/04 від 03.04.2025, № 05/05 від 05.05.2025, № 02/06 від 02.06.2025, № 30/06 від 30.06.2025, № 03/09 від 03.09.2025, позивач здійснив оплату наданих послуг, що підтверджується платіжними інструкціями: № 6979 від 14.04.2025, №7747 від 03.06.2025, № 8223 від 30.06.2025, № 8842 від 01.08.2025, № 9684 від 17.09.2025. 
В бухгалтерському обліку наведені господарські операції відображено за рахунком 6852.
Суд також зазначає, що норми ПК України не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). 
Відсутність чи недостатня кількість у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру та аутсорсингу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди, лізингу тощо. 
Верховний Суд у постановах від 27.02.2020 (справи №813/7081/14, №814/120/15), від 03.10.2019 (справа №813/4079/15), від 10.09.2019 справа №”814/2412/17) визнав, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.
При цьому, Верховний Суд зауважує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт). Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Слід звернути увагу, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов`язки, не передбачені чинним законодавством.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому у первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.08.2024 у справі №940/1395/18, згідно з якими твердження відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами з підстав наявності негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача, оскільки такі доводи досліджено судами попередніх інстанцій і надано їм оцінку, та, як зазначалось раніше, платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача або інші суб`єкти господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.
Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.
Відповідач також посилається на лист Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17.11.2025 №369236-2025 «Про надання відповіді» щодо надання відомостей про переміщення відповідних транспортних засобів по території Львівської області, згідно з яким, у системі «Безпечна Львівщина» транспортні засоби за відповідні періоди, не зафіксовані камерами відеоспостереження.
Суд зауважує, що такі відомості не можуть бути достатніми та належними доказами відсутності факту перевезення товару, оскільки у ньому не конкретизовано, на яких саме дорогах Львівської області здійснюється відеоспостереження, чи є дороги, на яких відеоспостереження не здійснюється, у якому режимі працюють камери, чи робота камера здійснювалась безперервно.
З таких підстав, суд висновує, що аргументи відповідача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими. 
Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Суд, дослідивши первинні документи, висновує, що такі містять усі реквізити, передбачені для первинних документів частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», у, свою чергу, відповідач не надав жодних зауважень щодо форми, змісту або порядку їх оформлення. 
Суд також враховує, що Державна податкова служба України включила позивача до Переліку платників податку з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства, інформацію про що розміщена на офіційному сайті Державної податкової служби за посиланням https://tpd.tax.gov.ua/registry , а також зазначено у Повідомленнях ДПС України про включення до Переліку платників податків з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства станом за березень, травень, серпень та листопад 2025 року.
Враховуючи викладене, суд висновує, що реальність вчинення позивачем господарських операцій з контрагентами у повній мірі підтверджується наданими первинними документами, які містять достатній обсяг інформації щодо змісту та суті спірних операцій, розкривають їх господарську доцільність, та спростовують твердження відповідача щодо їх нереальності.
З урахуванням встановлених обставин у справі та доказів, поданих на їх обґрунтування, суд висновує, що оскаржене податкове повідомлення - рішення не відповідає критеріям правомірності, визначених частиною другою статті 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
V. Судові витрати
Відповідно до статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 30280грн 00коп.
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФРО" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 10.11.2025 № 51888/13-01-07-07.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області код ЄДРПОУ 43968090, адреса: 79000, м. Львів, вул. Стрийська, 35 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФРО» код ЄДРПОУ 35741876, адреса: 80040, Львівська обл., Шептицький р-н, селище Жвирка, вул. Лесі Українки бічна, буд. 7 судовий збір у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн 00 грн.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складене 28 липня 2026 року. 

Суддя Гулик Андрій Григорович