ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 
справа № 753/8851/26
провадження № 1-кп/753/1658/26
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді    ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесеному до ЄРДР за № 22024011000000243 від 15 жовтня 2024, відносно 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , несудимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_3 ,
прокурора      ОСОБА_4 ,
захисника  ОСОБА_5 , 
в с т а н о в и в:
Встановлено, що після незаконного вторгнення на територію України збройних сил рф 24 лютого 2022 року, з метою організації процесу залучення проросійськи налаштованого цивільного населення АР Крим та інших осіб з числа місцевих колаборантів - громадян України до збору грошових коштів з метою придбання предметів та речей, які використовуються представниками незаконних збройних формувань та збройних сил рф у ході ведення бойових дій проти України, а також збору гуманітарної допомоги та матеріальних ресурсів для посилення бойового потенціалу сил ворога, у 2023 році на ТОТ АР Крим створено волонтерське об`єднання із назвою «Волонтёры восточного Крыма» у місті Щолкіне Керченського району АР Крим, яка функціонує під егідою т.зв. некомерційної організації - благодійного фонду «Создаём добро вместе», що зареєстрований за адресою: АР Крим, Чорноморський р-н., смт. Чорноморське, вул. Карлеутська, буд. 2.
З метою реалізації своєї протиправної діяльності та сприяння окупаційної адміністрації держави-агресора, вказане волонтерське об`єднання отримало у користування приміщення колишнього дитячого садку «Казка», розташованого у буд. №13 1-го мікрорайону м. Щолкіне АР Крим.
Будучи проросійськи налаштованим, діючи умисно, розуміючи протиправність своїх діянь, допускаючи та бажаючи настання негативних наслідків, громадянин України ОСОБА_2 , з метою надання допомоги державі-агресору рф, починаючи з лютого 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, добровільно та з власної волі долучився до вказаного волонтерського руху.
З метою підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам збройних формувань держави-агресора РФ, не пізніше 10 лютого 2024 року ОСОБА_2 , діючи умисно та добровільно, перебуваючи за адресою колишнього дитячого садку «Казка», розташованого у буд. №13 1-го мікрорайону м. Щолкіне АР Крим, де розташований пункт збору гуманітарної допомоги вказаного волонтерського об`єднання, зібрав різноманітні матеріальні ресурси серед яких маскувальні сітки, які в подальшому були доставлені до зони ведення бойових дій ТОТ м. Донецьк.
В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на збір матеріальних ресурсів та інших активів для їх передачі представникам окупаційних військ, ОСОБА_2 не пізніше 19 лютого 2024 року, перебуваючи у м. Щолкіне АР Крим, за місцем розташування пункту збору гуманітарної допомоги волонтерського об`єднання «Волонтёры восточного Крыма», здійснював збір та подальшу підготовку до передачі т.зв. «гуманітарної допомоги» збройним формуванням РФ.
Не пізніше 29 лютого 2024 року, ОСОБА_2 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, умисно, з метою надання допомоги державі агресору та її збройним формуванням, діючи у складі волонтерського об`єднання «Волонтёры восточного Крыма» передав маскувальну сітку невстановленому представнику збройних формувань держави-агресора рф.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_2 не пізніше 13 березня 2024 року, перебуваючи за адресою розташування волонтерського об`єднання «Волонтёры восточного Крыма», зібрав т.зв. «гуманітарну допомогу», яку в подальшому, за участі інших представників вищевказаного волонерського об`єднання, передав невстановленим представникам окупаційної адміністрації та бойовикам окупаційних військ РФ у м. Донецьк, серед яких, невстановлений представник збройних формувань із позивним «Кабан».
В подальшому, не пізніше 14 березня 2024 року, ОСОБА_2 зібрав т.зв. «особисті посилки» та маскувальні сітки для мешканців м. Щолкіне АР Крим, які приймають участь у бойових діях проти сил оборони України, та здійснив їх подальшу передачу. Серед отримувачів вказаних посилок був бойовик підрозділу окупаційний військ держави-агресора - «батальйону імені Павла Судоплатова», який воює проти сил оборони України на території Запорізької області.
Крім того, ОСОБА_2 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, за адресою розташування волонтерського об`єднання «Волонтёры восточного Крыма» у м. Щолкіне АР Крим, здійснено збір та в подальшому передачу невстановленим представникам окупаційних військ рф тепловізорів, термічних комбінезонів, маскувальних сіток, окопних свічок, теплих речей, медикаментів та продуктів харчування.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, спрямовану на надання допомоги державі-агресору, діючи умисно та добровільно, не пізніше 02 квітня 2024 року, перебуваючи у м. Щолкіне АР Крим, ОСОБА_2 відремонтував та переобладнав для потреб представників окупаційних військ рф транспортний засіб марки «ГАЗ-69».
Крім цього, ОСОБА_2 не пізніше 14 травня 2024 року, за участі інших представників волонтерського об`єднання «Волонтёры восточного Крыма» зібрав та в подальшому передав до м. Донецьк невстановленим представникам збройних формувань держави-агресора рф, що приймають участь у веденні бойових дій проти сил оборони України продукти харчування та маскувальні сітки.
Точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 03 червня 2024 року, ОСОБА_2 діючи умисно та добровільно, бажаючи надати допомогу державі агресору РФ та її збройним формуванням, здійснив збір та подальше транспортування на ТОТ Донецької області для передачі невстановленим представникам збройних формувань держави-агресора рф медикаментів, продуктів харчування, засобів гігієни. 
В подальшому, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, проте не пізніше 21 листопада 2024 року, ОСОБА_2 , перебуваючи у м. Щолкіне АР Крим прийняв безпосередню участь у ремонті транспортного засобу «УАЗ», а також у підготовці його для подальшої передачі для потреб збройних формувань держави-агресора рф.
21 січня 2025 року, ОСОБА_2 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, діючи добровільно та умисно, здійснив збір за місцем розташування волонтерського об`єднання «Волонтёры восточного Крыма» у м. Щолкіне АР Крим матеріальних ресурсів, серед яких маскувальні сітки, які в подальшому були передані на ТОТ Донецької області невстановленим представникам збройних формувань рф.
Зазначена діяльність ОСОБА_2 зафіксована у відповідних звітах облікового запису « ОСОБА_6 » соціальної мережі «Вконтакте» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 де окрім іншого, розміщуються повідомлення щодо необхідності збору певної суми грошових коштів для проведення закупівель, серед іншого, матеріалів для плетіння маскувальних сіток, необхідних бойовикам під час участі у т.зв. «СВО» на території України.
Досудовим розслідуванням також встановлено, що за активне сприяння представникам окупаційних військ рф, шляхом збору та передачі останнім різноманітних матеріальних ресурсів ОСОБА_2 28 травня 2024 року отримав т.зв. нагороду - «медаль за содействие СВО», а 24 вересня 2024 року був нагороджений «почетной грамотой за добросовестный труд, высокий профессионализм».
Протиправна діяльність ОСОБА_2 , який діяв у складі зазначеного волонтерського об`єднання «Волонтеры восточного Крыма», розпочинаючи з 2024 року набула широкого розголосу на території АР Крим та за його межами, що надало змогу останньому залучати до протиправних дій велику кількість населення та фінансово-матеріальних ресурсів, налагодити систему постачання бойовим підрозділам окупаційних військ рф до їх пунктів тимчасової дислокації, в т.ч. на ТОТ України, накопиченого майна у вигляді маскувальних сіток, продуктів харчування, медичних та транспортних засобів.
Систематичність та тривалість протиправних дій ОСОБА_2 свідчать про їх свідомий характер, добровільність та наявність прямого умислу на вчинення вказаних дій. Зокрема, з огляду на наявний життєвий досвід громадянин України ОСОБА_2 достеменно розумів протиправність своїх дій щодо пособництва збройним формуванням держави-агресора та мав на меті завдання шкоди Україні шляхом збору, підготовки та передачі їм матеріальних ресурсів. 
Так, ОСОБА_2 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням та територію України, керуючись ідеологічними, політичними та корисливими мотивами, умисно вчинив дії спрямовані на підтримку окупаційної влади, шляхом прийняття участі у функціонуванні волонтерського об`єднання із назвою «Волонтёры восточного Крыма», розміщеного за адресою АДРЕСА_2 , з метою проведення збору, підготовки та передачі (транспортування) матеріальних ресурсів та інших активів представникам незаконних військових формувань та збройних сил рф.

Оскільки, керуючись ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), він показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду, також, не подавав.
Судовий розгляд проводився за обов`язкової участі захисника, який був забезпечений державою та користувався процесуальними правами обвинуваченої.
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_2 до слідчого (прокурора) та суду, направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самостійно захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно.
Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Суд уважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_2 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою вона не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від правосуддя держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
В судовому засіданні були дослідженні наступні докази.
Повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення (т. 1 а.с. 99), відповідно до якого ГВ ЗНД Управління в ході здійснення ОРЗ здобуто інформацію щодо фактів протиправних дій, пов`язаних із пособництвом державі-агресору мешканцем АР Крим ОСОБА_2 .
Рапорт з довідкою та додатками ст. о/у в ОВС 7 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Львівській області від 3 жовтня 2024 року про виявлення в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, що послугувало внесення даних в ЄРДР (т. 1 а.с. 100-110).
Інформаційна картка ДМС щодо особи ОСОБА_2 з фото (т. 1 а.с. 118-119).
Інформація з ПФУ з РЗО про джерело та розмір доходів ОСОБА_2 , відповідно до якої останній у 2012 році мав доходи ТОВ «Виробнича фірма «Полімер» (т. 1 а.с. 120).
Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (т. 1 а.с. 121-123), де зазначено, що ОСОБА_2 є громадянином України та проживав у Харківській області.
Протоколом огляду від 19 березня 2025 року з додатком (т. 1 а.с. 131-159), відповідно до якого об`єктом огляду є соціальні мережи «Вконтакте» із режимом доступу - « ІНФОРМАЦІЯ_2 », протоколом огляду від 24 березня 2025 року з додатками (т. 1 а.с. 160-193), відповідно до якого об`єктом огляду є соціальні мережи «Вконтакте» із режимом доступу -« ІНФОРМАЦІЯ_3 протокол огляду з додатками від 31 березня 225 року (т. 1 а.с. 194-250, т. 2 а.с. 1-26), відповідно до якого об`єктом огляду є соціальні мережи «Вконтакте» із режимом доступу -« ІНФОРМАЦІЯ_4 де зазначена в обвинувальному акті діяльність ОСОБА_2 зафіксована у відповідних звітах облікового запису « ОСОБА_6 », в яких окрім іншого, розміщуються повідомлення щодо необхідності збору певної суми грошових коштів для проведення закупівель, серед іншого, матеріалів для плетіння маскувальних сіток, необхідних бойовикам під час участі у т.зв. «СВО» на території України.
Висновок експерта за результатами проведення портретної експертизи від 30 липня 2025 року № 394/1 (т. 2 а.с. 28-40), на підтвердження того, що особа, яка 28 травня 2024 року отримала т.зв. нагороду - «медаль за содействие СВО», а 24 вересня 2024 року нагороджена «почетной грамотой за добросовестный труд, высокий профессионализм» є ОСОБА_2 .
Інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розрізі інформації про фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 48-54).
Інформація з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають кордон (т. 2 а.с. 55-60), з якої вбачається, що у 2021 році перетинав кордон. 

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_2 сторона обвинувачення посилається, зокрема, на протоколи огляду сайтів, якими підтверджується, що останній умисно вчинив дії спрямовані на підтримку окупаційної влади, шляхом прийняття участі у функціонуванні волонтерського об`єднання із назвою «Волонтёры восточного Крыма», розміщеного за адресою АР Крим, м. Щолкіне, 1-ий мікрорайон, буд. №13, з метою проведення збору, підготовки та передачі (транспортування) матеріальних ресурсів та інших активів представникам незаконних військових формувань та збройних сил рф.
Правовий акт індивідуальної дії розміщений в мережі «Інтернет», сам по собі не є переконливим доказом його фізичного існування, тим більше реалізації, однак підстав для визнання таких доказів недопустимими і неналежними не вбачається, оскільки інформація взята з офіційний інтернет-сайтів органів державної влади рф, які загальнодоступні в мережі «Інтернет».
Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи логічність, послідовність, узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані задокументовані дані про діяльність ОСОБА_2 , достовірними доказами обвинувачення.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_2 суд уважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

З огляду на особливості даного кримінального провадження, окремої уваги потребує правова оцінка питання громадянства ОСОБА_2 та фактів з цього приводу.
Громадянство України ОСОБА_2 підтверджено дослідженими судом доказами та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.
Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави (ст. ст. 17, 18 та 19). При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, а не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст. 18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20).
За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (ч. 4 ст. 5), примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.
Як вбачається зі ст. 4 Закону рф № 6-ФКЗ від 21 березня 2014 року, з дня прийняття АР Крим до рф, тобто з 21 березня 2014 року, автоматично визнавалося громадянство рф у всіх громадян України, які постійно проживали на території АР Крим, за ними залишалося право протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України. Передбачені законодавством рф обмеження на заміщення державних посад особами, що мають громадянство іншої країни, на території АР Крим почали діяти лише після перебігу місяця з дня прийняття АР Крим до рф. 
Разом з тим, з урахуванням встановлених фактичних обставин, ОСОБА_2 , скориставшись правом працювати на території АР Крим, фактично отримав за законодавством рф громадянство рф, як необхідну умову такої діяльності, тобто, з боку рф за ним автоматично визнається громадянство рф, і він своїм правом протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України не скористався.
Суд при цьому, бере до уваги, що законодавство рф визначає підстави набуття та припинення громадянства рф, проте не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України.
Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_2 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним, як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_2 у межах даного провадження підозру у вчиненні кримінального правопорушення не допускається і його вихід з громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_2 громадянства рф не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України.
Будь-яких інших доказів про намір ОСОБА_2 відмовитись від громадянства України суду надано не було.
Також, суд звертає увагу, що окупація території АР Крим та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому ОСОБА_2 очевидно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
На підставі викладеного, суд уважає доведеною винуватість ОСОБА_2 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме, у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі - агресору (пособництво), збройним формуванням, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні, шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.
Призначаючи  ОСОБА_2  покарання за ч. 1 ст. 111-2 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким, вчинення умисного кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який несудимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, підвищену суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд уважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 111-2 КК України, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення останнього та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Речові докази та судові витрати відсутні. 
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд 
у х в а л и в:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, і призначити йому покарання у виді 11 років позбавленням волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного та військового управління, місцевого самоврядування та органах, які надають публічні послуги строком на 12 (дванадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_2  вираховувати з дня його фактичного затримання. 
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати за вартість проведеної судової експертизи в сумі 12479 грн. 60 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається захиснику обвинуваченого та прокурору. 
Суддя ОСОБА_1